ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" червня 2021 р.           Справа№ 910/6470/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Михальської Ю.Б.
суддів:            Скрипки  І.М. 
          Тищенко А.І. 

секретар судового засідання: Бендюг І.В.
за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 29.06.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»
на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 
у справі №910/6470/18 (суддя Баранов Д.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» 
до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 
про визнання частково недійсним пункту договору,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі, позивач або ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», яке у подальшому було перейменоване на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України (далі, відповідач або АТ «НАК «Нафтогаз України») про визнання частково недійсним пункту 6.1. Договору №16-405-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016, а саме:
- текст пункту 6.1. договору  абзацу 3: «...  і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують 5 денний строк»;
- текст пункту 6.1. договору абз.6 повністю: «Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків, передбачений в абзаці четвертому цього пункту до закінчення 90 (дев`яноста) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому була здійснена купівля-продаж природного газу. При цьому, у випадку, якщо покупець надасть продавцеві передбачений абзацом четвертим цього пункту акт звіряння пізніше 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу але до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, то розрахунок за придбаний покупцем газ, в частині суми зазначеної в такому акті звіряння, буде здійснюватись в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту, але з такими особливостями. З дати надання продавцеві покупцем зазначеного вище акту звіряння припиняється нарахування продавцем неустойки, 3% річних, а також інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акту звіряння продавцеві і до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за придбаний покупцем природний газ в частині, що підлягає оплаті за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20  (Офіційний вісник України, 2005 p., №2, ст.88), має бути здійснений до закінчення 90 (дев`яностого) дня, який відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому була здійснена купівля-продаж природного газу, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк»;
- текст пункту 6.1. договору абз.7  повністю: «Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20  і після спливу 90 денного строку, передбаченого абзацом 3 цього пункту».
- текст пункту 6.1. договору абз.8 повністю: «Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20  не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладаючи спірний договір на визначених у пункті 6.1. умовах, враховуючи механізм виділення та перерахування коштів, встановлений законодавчими актами України щодо пільг та субсидій, сторони завідомо розуміли неможливість виконання та проведення розрахунків за природний газ на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій у строки, встановлені вказаним договором, тобто оспорюваний правочин не спрямований на створення правових наслідків, обумовлених ним, і є фіктивним (в частині пункту 6.1.), у зв`язку з чим зазначений пункт 6.1. Договору №16-405-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 підлягає визнанню недійсним згідно статей 203, 215, 234 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/6470/18 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання частково недійсним пункту договору відмовлено.
Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що оспорювані умови Договору не суперечать вимогам чинного законодавства, а сторони, укладаючи Договір, за взаємною згодою визначили його умови на власний розсуд, з урахуванням примірного договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України; прийняття позивачем умов пункту 6.1. Договору в оспорюваній частині та подальше його схвалення шляхом повного виконання умов договору (оплати всього обсягу поставленого відповідачем газу) свідчить, що Договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, воля обох сторін відповідала зовнішньому її прояву.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із прийнятим рішенням, 07.05.2021 (про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/6470/18 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що судом першої інстанції не було всебічно та повно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, а також було неправильно застосовано норми матеріального права, що, в свою чергу, відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України, є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.
Позивач стверджує, що укладаючи Договір на визначених в пункті 6.1. умовах, враховуючи механізм виділення та перерахування коштів, встановлений законодавчими актами України, як позивач, так і відповідач завідомо розуміли неможливість виконання та проведення розрахунків за природний газ на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій у строки, встановлені договором. Отже, сторони не могли передбачити реального настання правових наслідків, які обумовлені оспорюваним пунктом договору.
Судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, статтю 117 Конституції України, статті 6, 203, 215, 217 Цивільного кодексу України, а висновок суду щодо недоведення позивачем тієї обставини, що оспорювані положення Договору суперечать Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженому  постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20, та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженому  наказом Міненерговугілля та Мінфіну №493/688 від 03.08.2015, не відповідає обставинам  справи.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
Представник відповідача письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» у справі №910/6470/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/6470/18, встановлено учасникам справи строк на подання відзивів, заяв, клопотань, пояснень, призначено справу до розгляду на 29.06.2021.
У судовому засіданні 29.06.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін
У судове засідання, призначене на 29.06.2021, з`явилися представники сторін.
Представник позивача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржене рішення суду без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

28.10.2016 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі - покупець) укладено Договір купівлі-продажу природного газу №16-405-Н (далі, Договір), за умовами якого  продавець зобов`язується передати покупцеві у 2017 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1. Договору).
Природний газ, що передається за цим Договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам (пункт 1.2. Договору).
Пунктом 6.1. Договору сторони передбачили, що оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу.
Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.
Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005  року № 20 (Офіційний вісник України, 2005, № 2, ст. 88) і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк.
Вартість фактично переданого газу, яка підлягає сплаті грошовими коштами за процедурою, передбаченою абзацом третім цього пункту, визначається на підставі актів звіряння розрахунків (в тому числі, коригуючих актів) за відповідний місяць, підписаних покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.
У разі не надання покупцем продавцеві до 25 числа (включно) передбачених в абзаці четвертому цього пункту актів звіряння розрахунків за відповідний місяць, остаточний розрахунок за весь фактично переданий у відповідному місяці купівлі-продажу природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.
Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків, передбачений в абзаці четвертому цього пункту до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому була здійснена купівля-продаж природного газу. При цьому, у випадку, якщо покупець надасть продавцеві передбачений абзацом четвертим цього пункту акт звіряння пізніше 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, але до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, то розрахунок за придбаний покупцем газ, в частині суми зазначеної в такому акті звіряння, буде здійснюватись в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту, але з такими особливостями. З дати надання продавцеві покупцем зазначеного вище акту звіряння, припиняється нарахування продавцем неустойки, 3% річних, а також інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акту звіряння продавцеві і до закінчення 90 днів що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за придбаний покупцем природний газ в частині, що підлягає оплаті за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 (Офіційний вісник України, 2005, №2, ст. 88), має бути здійснений до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому була здійснена купівля-продаж природного газу, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк.
Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 і після спливу 90 денного строку, передбаченого абзацом 3 цього пункту.
Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк.
У пункті 6.2. Договору визначено, що оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунка зі спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП.
У разі невиконання покупцем пункту 6.1. Договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день його прострочення (пункт 7.2. Договору).
Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач зазначає, що абзаци 3, 6-8 пункту 6.1. Договору не відповідають нормам діючого законодавства, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»  просить суд визнати їх недійсними.
Обґрунтовуючи недійсність оскаржуваного пункту договору в частині, позивач наголошує, що така частина пункту 6.1. суперечить Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженому постановою КМУ від 11 січня 2005 №20; Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженому Наказом Міненерговугілля та Мінфіну №493/688 від 03.08.2015; Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому постановою КМУ №256 від 04.03.2002, оскільки визначає остаточні строки оплати спожитого газу, тоді як оплата газу за пільговими та субсидованими категоріями споживачів розраховується державою у визначеному нормативними актами порядку. Відтак, оскільки позивач позбавлений можливості впливати на розрахунки за договором, то за таких обставин позивач вказує на фіктивність правочину, який не спрямований на настання правових наслідків.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Пунктом 1 частини 2  статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
Як унормовано частиною 1  статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до  статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1  статті 627 Цивільного кодексу України  визначено, що відповідно до  статті 6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Свобода договору заснована на свободі волевиявлення, а останнє, у свою чергу, спирається на свободу волі, що реалізується за допомогою диспозитивності норм цивільного права. Під диспозитивністю прийнято розуміти засновану на нормах даної галузі права юридичну свободу суб`єкта цивільних правовідносин здійснювати свої суб`єктивні права за своїм розсудом.
Важливим елементом свободи договору є воля та її зовнішній вираз - волевиявлення.
Наявність укладеного між позивачем та відповідачем Договору та факт його виконання, свідчить про те, що обидві сторони бажали укласти Договір, і що їхній зовнішній вираз волі (волевиявлення) відповідав внутрішній волі.
За змістом частини 1  статті 638 Цивільного кодексу України  договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
За умовами укладеного сторонами Договору відповідач зобов`язався передати позивачу в 2016-2017 роках природний газ, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити його вартість. При укладенні Договору сторонами погоджено предмет договору, порядок та умови передачі, порядок обліку газу, ціну, порядок та умови проведення розрахунків, відповідальність сторін та інші умови відповідно до  статті 655 Цивільного кодексу України.
Сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши означений Договір купівлі-продажу природного газу без заперечень, а тому всі умови спірного договору з моменту його укладення стали однаково обов`язковими для виконання сторонами. Доказів протилежного позивачем не надано.
Відповідно до  статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України  підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до статей   215  та  216 Цивільного кодексу України  суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Відповідно до статті 207 Господарського кодексу України  (у редакції, станом на дату укладення Договору) господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
Фіктивний правочин (стаття 234 Цивільного кодексу України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.
З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.
У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.
Для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.
Дослідивши матеріали справи, колегією суддів не встановлено, а позивачем не доведено наявності обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочину (частини правочину).
За змістом  статті 179 Господарського кодексу України  господарські договори на основі примірних і типових договорів необхідно укладати, дотримуючись умов, передбачених даною статтею, шляхом складання єдиного документа, оформленого відповідно до вимог  статті 181 Господарського кодексу України, а також відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірних або типових договорів.
Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено сторонами, спірний Договір, в тому числі і в частині оспорюваного пункту, був укладений на підставі примірного договору, затвердженого постановою КМУ від 13.07.2016 №444.
Примірний договір це договір, який рекомендується органом управління суб`єктам господарювання для використання його положень при укладанні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст.
Отже сторони, укладаючи  Договір купівлі-продажу природного газу, в тому числі і в частині спірних умов пункту 6.1., за взаємною згодою визначили його умови на власний розсуд, з урахуванням примірного договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, що не суперечить вимогам чинного законодавства. 
Водночас, матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Договору відповідач передав, а позивач прийняв та оплатив природний газ, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, від 30.11.2016, від 31.12.2016, від 31.01.2017, від 28.02.2017, від 31.03.2017, які підписані сторонами без зауважень, інформацією про сальдо та операціями по підприємству - позивачу за період з 01.10.2016 по 31.01.2018.
Наведене свідчить про прийняття позивачем умов Договору та подальше його схвалення шляхом оплати поставленого природного газу, а відповідно про те, що правочин був спрямований на настання реальних правових наслідків та не є фіктивним.
Тобто сторони, укладаючи Договір, були обізнані про наслідки його укладення та бажали настання таких правових наслідків, що виключає можливість вважати договір в цій частині таким, що не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зазначеним у частині 5  статті 203 Цивільного кодексу України.
При цьому, доводи апеляційної скарги позивача про те, що абзаци 3, 6-8 пункту 6.1. Договору суперечать Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженому постановою КМУ від 11.01.2005 №20, Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженому наказом Міненерговугілля та Мінфіну №493/688 від 03.08.2015 та Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому постановою КМУ №256 від 04.03.2002, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, з системного аналізу наведених позивачем нормативних актів вбачається, що жодна із норм, які регулюють алгоритм розрахунків, не обмежує права сторін на укладення договорів купівлі-продажу природного газу з доповненням на власний розсуд їх змісту, зокрема, в частині встановлення остаточних строків розрахунку і врегулювання відповідальності сторін за неналежне виконання умов договору купівлі-продажу природного газу. Встановлення остаточного строку розрахунків жодним чином не змінює алгоритм розрахунків, який затверджений державними органами.
За таких обставин, враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що оспорювані умови Договору не суперечать вимогам чинного законодавства, а твердження позивача з цього приводу є необґрунтованими.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про визнання частково недійсним пункту 6.1. Договору є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, висновки суду першої інстанції із приводу чого є обґрунтованими.
Висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог відповідають висновкам, викладеним у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.09.2019 у справі №927/894/18.
Усі інші доводи  та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/6470/18 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/6470/18 залишити без змін.
Матеріали справи №910/6470/18 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови складено та підписано 08.07.2021.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Михальська 

Судді                                                                                І.М. Скрипка

                                                                                А.І. Тищенко