ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19693/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року                                                                                           м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
          
Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                        Земляної Г.В.
                                                   Мєзєнцева Є.І.

При секретарі:                              Шепель О.О.
          
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, скасування рішння, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач, МОУ), в якому просила:
1) визнати протиправними дії МОУ щодо не призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю її чоловіка – ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебування у країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
2) скасувати рішення МОУ у формі затвердження 11 грудня 2018 року Міністром оборони протоколу Комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 11 грудня 2018 року №122 в частині відмови ОСОБА_1 у призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка – ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебування у країнах, де велись бойові дії;
3) зобов`язати МОУ призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю її чоловіка – ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, з урахуванням права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті чоловіка, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В обґрунтування позову зазначено, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 500–кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв`язку зі смертю її чоловіка – ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебування у країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Однак, рішенням МОУ від 11 грудня 2018 року №122 їй протиправно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2021 року даний адміністративний позов – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом засідання від 07 грудня 2018 року № 122 про відмову призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку зі смертю її чоловіка – ОСОБА_2 , смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Зобов`язано Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги згідно п. 2 ч.2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку зі смертю її чоловіка – ОСОБА_2 , смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки її чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на той час п. 2 ч.2 статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачав виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.
Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні – не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.
Згідно ч.4  статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_3 є дружиною померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 13 травня 1972 року серії НОМЕР_1 .
Згідно свідоцтва про смерть, виданого Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 12 червня 2018 року серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За життя ОСОБА_2 проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 31 липня 1980 року по 01 червня 1988 року, з яких у Демократичній Республіці Афганістан – з 17 червня 1987 року по 01 червня 1988 року.
Згідно з витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 24 липня 2018 року № 2054, причиною смерті ОСОБА_2 зазначено: «ЗАХВОРЮВАННЯ ТА ПРИЧИНА СМЕРТІ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНІ З ВИКОНАННЯМ ОБОВ`ЯЗКІВ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ ПРИ ПЕРЕБУВАННІ В КРАЇНАХ, ДЕ ВЕЛИСЬ БОЙОВІ ДІЇ».
17 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Міністерства оборони України через Київський міський військовий комісаріат з заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги, у зв`язку із смертю чоловіка – ОСОБА_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
У подальшому, Київським міським військовим комісаріатом було оформлено та надіслано до Департаменту фінансів Міністерства оборони України усі необхідні документи для прийняття рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
07 грудня 2018 року рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом засідання № 122, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, зокрема з підстав, що її чоловік ОСОБА_2 на час смерті не був військовослужбовцем, а стаття 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачала виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовців, а не осіб, звільнених з військової служби.
Крім того, рішення мотивоване тим, що виплата одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб, звільнених з військової служби, смерть яких настала протягом року після звільнення зі служби, запроваджена Законом України від 06 вересня 2018 року №2522-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців», який набрав чинності 13 жовтня 2018 року.
Вважаючи, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернулася до суду першої інстанції з даним позовом.  
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця внаслідок хвороби  під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження. Належним способом захисту порушених прав позивачів є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути подані ними документи та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до абзацу 2 статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25 березня 1992 року № 2232-XII, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
За визначенням статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011 (далі - Закон України №2011-ХІІ), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. 
Згідно пункту 2 ч. 1 статті 3 Закону № 2011, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно ч. 1 статті 16 Закону № 2011 одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
За пунктом 2 ч. 2 статті 16 Закону № 2011, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.
Відповідно до ч. 1 статті 16-1 Закону № 2011, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Так, за абзацом 2 пункту а ч.1 статті 16-2 Закону № 2011, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у  підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, зі змісту вказаних норм вбачається, що одноразова грошова допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби незалежно від часу звільнення з військової служби. 
Визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті.
Відповідно до п. 6, 9 статті 16-3 Закону № 2011, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
При цьому, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (із змінами і доповненнями). (надалі по тексту також - Порядок № 975)
Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Оскільки згідно свідоцтва про смерть, виданого Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 12 червня 2018 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, а саме - червень 2018 року.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 806/2811/18.
Згідно пункту 4 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала: 1) під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) у період проходження військовослужбовцем військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.
Згідно витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 24 липня 2018 року № 2054, причиною смерті ОСОБА_2 зазначено: «ЗАХВОРЮВАННЯ ТА ПРИЧИНА СМЕРТІ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНІ З ВИКОНАННЯМ ОБОВЯЗКІВ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ ПРИ ПЕРЕБУВАННІ В КРАЇНАХ, ДЕ ВЕЛИСЬ БОЙОВІ ДІЇ».
Частиною 1 статті 16-4 Закону України №2011-ХІІ визначено підстави, за якими призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Нормами цієї статті визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Аналогічні положення містяться в пункті 19 Порядку № 975.
Перелік підстав для відмови у виплати одноразової грошової допомоги визначений пунктом 19 Порядку № 975, є виключним та не підлягає розширеному тлумаченню.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 31 січня 2019 року у справі № 826/6570/17 та від 13 червня 2019 року у справі № 802/1513/18-а.
Зі змісту вищенаведених норм вбачається, що допомога виплачується не лише у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби незалежно від часу звільнення з військової служби.
Визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.
Норми статті 16 Закону України №2011-ХІІ у зв`язку з складністю їх конструкції допускають неоднозначне трактування, внаслідок чого і виник спір. Проте, на переконання суду, інше тлумачення вказаної норми, ніж зазначене судом, не відображало б мети законодавця при прийнятті цього Закону.
У разі, якщо б законодавець пов`язував право сім`ї на допомогу лише з фактом смерті (загибелі) особи, яка була військовослужбовцем на час смерті, він би обмежився запровадженням норм про наявність відповідного права у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.
Натомість, закон містить також і положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Отже, можна зробити висновок, що в такому випадку допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби.ї
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року по справі № 761/18099/15-а, від 28 січня 2020 року по справі № 2240/2957/18 та від 13 травня 2020 року по справі №489/4898/16-а.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка – ОСОБА_2 , смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом засідання від 07 грудня 2018 року № 122 про відмову призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу згідно п. 2 ч.2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку зі смертю її чоловіка – ОСОБА_2 , смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). 
Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржуване рішення прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.
Відтак, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 10 серпня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев