П О С Т А Н О В А
                                   І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
18 серпня 2021року                                                                                        м. Київ
 
Справа № 369/6254/19
Провадження: № 22-ц/824/12145/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Іванової І.В., Пікуль А.А.,
секретар Івасенко І.А.
 
 розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Заліського Богдана Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 
 на рішення  Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Ковальчук Л.М.,
у справі  за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора Київської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
                                                 в с т а н о в и в :
 
У травні 20198 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , після її смерті відкрилась спадщина щодо належного їй майна. Він звернувся до державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак, постановою державного нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вказував, що він є ліквідатором Чорнобильської катастрофи, внаслідок чого у нього погіршився стан здоров`я, виникли хронічні прогресуючі захворювання та у 2004 році встановлено ІІІ групу інвалідності, а у 2019 році встановлено ІІ групу інвалідності довічно. Пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 обумовлений виникненням значних проблем зі станом здоров`я та наявністю хронічних захворювань, в результаті чого протягом 2017, 2018, 2019 років він, ОСОБА_2 , постійно проходив та досі проходить курси амбулаторного та стаціонарного лікування. За таких обставин просив суд визнати поважними причинами пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини та, ураховуючи положення ст.ст. 1223, 1261, 1272 ЦК України, просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком три місяці після набрання рішенням суду законної сили.
Рішенням  Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11червня 2021 року позов ОСОБА_2  задоволено.
Визначено ОСОБА_2  додатковий тримісячний строк, з дати набрання рішенням суду законної сили, для подачі до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Заліський Б.С. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у позові.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що  періодичний огляд у лікаря не є підставою, що унеможливлює звернення із заявою про прийняття спадщини. Позивач перебував на стаціонарному лікуванні лише у період з 18.12.2018 року по 28.12.2018 року, який виходить поза межі строку для прийняття спадщини. Наявність хронічних захворювань та інвалідність позивача не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини та не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які б перешкоджали йому у встановлений законом строк звернутись із завою про прийняття спадщини.  Таких  висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 691/481/18.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 23 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Красівський В.П. в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги та зазначив,  що надана позивачем медична документація за період з 2016 по 2019 роки підтверджує тривалість і систематичність лікування позивача, наявність значних проблем зі здоров`ям, який він зазнав у зв`язку з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. На підтвердження таких обставин до відзиву на апеляційну скаргу долучено виписку з історії хвороби № 1598/43226, якою підтверджується  перебування ОСОБА_2 на лікуванні у відділенні кардіології з 29.04.2021 по 07.05.2021 року, виписку від 21.07.2021 року, консультативне заключення Київської обласної лікарні № 2 від 28.04.2021 року, які були отримані після звернення до суду зі позовною заявою та ухвалення рішення у справі, а тому не могли бути подані до суду першої інстанції.
В судовому засіданні адвокат Красківський В.П. в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
17 серпня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшла заява завідувача Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панкір В.М. про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори.
18 серпня 2021 року до суду надійшла заява адвоката Заліського Б.С.  в інтересах ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя.
За наведених обставин, колегія суддів відповідно  до частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку  про задоволення апеляційної скарги.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . 
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй за життя майно.
ОСОБА_2  є сином ОСОБА_3 .
21.11.2018 року  ОСОБА_1  подала до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 .
16.04.2019 року ОСОБА_2   подав до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 
16.04.2019 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої відмовлено позивачу у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно посвідчення сері НОМЕР_1 від 23.06.2004 року, ОСОБА_2   є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та  особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно посвідчення серія НОМЕР_2 від 12.03.2019 року   ОСОБА_4   встановлено ІІ групу інвалідності довічно.
Згідно Амбулаторної карти № 255191 ОСОБА_2   неодноразово протягом 2017 - 2018 років обстежувався, лікувався в ДУ «Інститут ендокринології та обміну речовин ім. В.П. Комісаренка Національної Академії медичних наук України».
Згідно Медичної карти амбулаторного хворого, ОСОБА_2  неодноразово протягом 2018 - 2019 років обстежувався, лікувався в КЗ КОР Київська обласна лікарня № 2.
Згідно виписки з історії хвороби № 8131/43226 ОСОБА_2  знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні в КЗ КОР Київська обласна лікарня з 18.12.2018 року по 28.12.2018 року.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав, що встановлення позивачу інвалідності ІІ групи, періодичне лікування, проведення операцій,  тривале протягом 2017, 2018, 2019 років обстеження у лікувальних закладах, проходження реабілітації в сукупності є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для прийняття ним спадщини у встановлений законом строк, а тому визнавповажними причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини за його станом здоров`я.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Отже, закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, але бажає прийняти спадщину, у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до змісту вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила, передбачені змістом частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані у випадку, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Схожий за змістом правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, з яким погодився і Верховний Суд у постановах від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Разом із тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).
Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 172/888/18 зроблено правовий висновок такого змісту: «На час звернення до нотаріальної контори стан здоров`я позивача не змінився, на лікуванні він не перебував, а тому відсутні підстави для висновку, що хвороба позивача була об`єктивною та непереборною перешкодою, з якою закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином, у позивача були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини».
У постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі
№ 496/3234/19 зроблено висновок про те, що сам факт захворювання позивача не свідчить про те, що вона фізично не могла прибути до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини або направити таку заяву засобами поштового зв`язку, чи не могла запросити нотаріуса для складення відповідної заяви за місцем свого проживання у разі неможливості подати заяву до нотаріальної контори особисто у разі хвороби.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду
від 20 травня 2021 року у справі № 417/7171/19, що свідчить про сталість судової практики при застосуванні правового механізму, передбаченого статтею 1272 ЦК України, та надання додаткового строку для прийняття спадщини.
Встановивши вищенаведені обставини щодо стану здоров`я позивача та його періодичного лікування, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що надана ОСОБА_2 на обґрунтування позовних вимог медична документація  виходить за межі строку для прийняття спадщини та не свідчить про наявність об`єктивних та непереборних перешкод  для прийняття ним спадщини  у період з 23 травня 2018 року по 23 листопада 2018 року. 
Відповідні події, які підтверджуються такою документацією,  мали місце до смерті спадкодавця, та вже після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини. Доказів перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 23 травня 2018 року по 23 листопада 2018 року суду надано не було.
Перебування на амбулаторному лікуванні, яке не передбачає госпіталізацію, не може розцінюватися як поважна причина пропуску строку для прийняття спадщини у встановлений законом строк.
Окрім того, в наданих лікувальними закладами документах відсутні застереження щодо фізичного стану позивача, які б унеможливлювали його звернення із заявою для прийняття спадщини.
Систематичні відвідування  ОСОБА_2  протягом 2017, 2018, 2019 років відповідних лікарень свідчатьпро те, що він мав можливість відвідати і нотаріуса з метою подання заяви про прийняття спадщини.
Додані ОСОБА_2 до відзиву на апеляційну скаргу нові докази, зокрема: виписка з історії хвороби № 1598/43226, якою підтверджується  перебування ОСОБА_2 на лікуванні у відділенні кардіології з 29.04.2021 по 07.05.2021 року, виписка від 21.07.2021 року, консультативне заключення Київської обласної лікарні № 2 від 28.04.2021 року, з огляду на положення ч. 6 ст. 367 ЦПК України не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки такі докази здобуті поза межами розгляду справи судом першої інстанції.
При цьому, такі докази не відносяться до періоду, в який позивач повинен був прийняти спадщину, та не вказують на об`єктивну неможливість ОСОБА_2 у вказаний період здійснити такі дії.
Оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які унеможливлювали звернення  ОСОБА_2 до нотаріуса у визначений законом строк для прийняття спадщини  не надано, колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Суд першої інстанції не дослідив належним чином надані сторонами докази, невірно встановив фактичні обставини у справі, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, та, як наслідок дійшов помилкового висновку про задоволення позову.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За наведених підстав, апеляційна скарга адвоката Заліського Б.С. в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а  рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11червня 2021 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).
Відповідно до частини сьомої статті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Ураховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору в силу п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», понесені ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 153 грн підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Заліського Богдана Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.
Компенсувати ОСОБА_1 понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи судові витрати у розмірі 1 153 (одна тисяча сто п`ятдесят три) грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   
 
Повне судове рішення складено 20 серпня 2021 року.

Головуючий                                                                                             Т.О. Невідома

Судді                                                                                                         А.А. Пікуль

                                                                                                                   І.В. Іванова