Ухвала
іменем України 
30 серпня 2021 року
м. Київ
справа №757/31502/20-к
провадження №51-3576ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 травня 2021 року про закриття апеляційного провадження,
встановив:
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 травня 2021 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на менш суворий, оскільки скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_5 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

На обґрунтування своїх вимог з посиланням на норми Конституції України, рішень Конституційного Суду України та міжнародного законодавства зазначає, що ухвала апеляційного суду порушує його право на доступ до правосуддя.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та надане до неї судове рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний розгляд справи, а у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України).
У ході судового розгляду вказаного кримінального провадження Дніпровський районний суд м. Києва ухвалою від 18 січня 2021 року відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на менш суворий.
Це рішення захисник обвинуваченого ОСОБА_4 – адвокат ОСОБА_5  оскаржив в апеляційному порядку.
Як убачається зі змісту рішення апеляційного суду, закриваючи апеляційне провадження за скаргою захисника цей суд виходив з того, що оспорювана ухвала була постановлена під час судового провадження, а тому виходячи зі змісту ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу (далі-КПК) оскарженню таке рішення не підлягає. 
Цей висновок апеляційного суду ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені лише ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Ухвала районного суду, якою відмовлено в  задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший,не відноситься до передбачених ч. 2 ст. 392 КПК судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Отже, суд апеляційної інстанції, установивши, що апеляційну скаргу подано на рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, правомірно постановив ухвалу про закриття апеляційного провадження.
Таке рішення апеляційного суду не суперечить вимогам закону, узгоджується зі змістом статей 392, 399, 418, 422-1 КПК і не може вважатися істотним порушенням у розумінні положень ст. 412 цього Кодексу.
Що стосується доводів касаційної скарги про те, що, закривши апеляційне провадження за скаргою захисника на ухвалу районного суду, апеляційний суд залишив поза увагою загальні засади кримінального провадження, якими забезпечується право на апеляційне оскарження тих судових рішень, які прямо не передбачені нормами КПК, то вони не ґрунтуються на законі.
За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.
Закриття апеляційного провадження за скаргою на ухвалу районного суду, окреме оскарження якої на цій стадії законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 рішення                    у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо обмеження                        в зверненні до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не                           є тотожним обмеження в доступі до правосуддя, а отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд. 
Таким чином, ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою і відповідає вимогам  ст. 370 КПК.
З огляду на зазначене підстав для задоволення касаційної скарги захисника      ОСОБА_5 гуна М. А. колегія суддів не вбачає.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Cуд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюзахисника обвин ОСОБА_4 віна О. О. – ОСОБА_5 гуна М. А. на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 травня 2021 року про закриття апеляційного провадження відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді: