ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6671/21 Справа № 214/7793/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 214/7793/20
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.,
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
сторони:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
розглянувши  у спрощеному позовному провадженні,  у порядку  ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2  на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2021 року, яке ухвалено суддею Ковтун Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 16 квітня 2021 року, -
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. 
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 21 жовтня 2017 року, приблизно о 09.00 годині, в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, на сухому грунтово-гравійному покриттю майданчику оптового складу за адресою м. Кривий Ріг, вул. Телевізійна, 2/4, від будівлі вказаного складу, заднім ходом, від місця стоянки, розпочинав рух автомобіль марки «Рено Трафік», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , яка перед початком руху, в порушення вимог п.п. 10.1, 10.9 « Правил дорожнього руху» України, не впевнилась в тому, що це буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам руху, розпочала рух заднім ходом та допустила наїзд на пішохода – позивача ОСОБА_1 , який стояв на території майданчику біля будівлі вищевказаного оптового складу.
Згідно вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.03.2018 року ОСОБА_2 визнано винуватою за ч. 1 ст. 286 КК України.
Призначено ОСОБА_2 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 3400 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Речовий доказ - автомобіль марки «Рено Трафік», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_2 , залишено у розпорядженні останньої. 
Внаслідок ДТП позивач отримав травми у вигляді закритого двохщіколоткового перелому кісток правої гомілки, забійного рани правої стопи, садна обох верхніх та лівої нижньої кінцівок які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 1782 від 24.10.2017 року. 
Оскільки вина відповідача щодо спричинення позивачу середньої тяжкості тілесних ушкоджень повністю встановлена судом та внаслідок вчинених дій ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 було завдано тілесні ушкодження, спричинення яких призвело до моральних страждань останнього, зміни способу життя, емоційних страждань, які довелося перенести йому та його родині, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди, 80 000 грн.
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди 50 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 525,50 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема на те, що вона, як відповідач, не була повідомлена про наявність справи в провадженні суду, копії позовної заяви не отримувала, у зв`язку з чим була позбавлена процесуального права надати свої заперечення стосовно заявлених позовних вимог. 
Крім того апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що відповідач намагалась неодноразово матеріально допомагати позивачу, однак останній відмовлявся від такої допомоги, переведені відповідачем позивачу грошові кошти через банківську установу в розмірі 2000 грн. були повернуті їй у зв`язку з тривалим неотриманням, тому відповідач вважає, що моральні страждання позивача не були настільки сильними, як оцінив їх суд першої інстанції. 
При цьому апелянт зауважує на тому, що суд першої інстанції позбавив її можливості надати докази, які, на думку апелянта, мають значення для вирішення питання щодо розміру морального відшкодування, як то той факт, що чоловік відповідача помер та вона самостійно несе тягар утримання сина, який навчається на третьому курсі у вищому навчальному закладі, при цьому не отримує стипендію. Зауважує на тому, що хоча вона і є фізичною особою-підприємцем, її доходи є невисокими та значну частину коштів вона витрачає на фонд оплати праці працівників. 
Відповідач вважає, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності, оскільки вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.03.2018 року встановлено, що ДТП мала місце 21.10.2017 року, тобто останнім строком позовної давності для пред`явлення позивачем вимог по відшкодуванню моральної шкоди є 22.10.2020 року, а з позовом до суду позивач звернувся 10 листопада 2020 року.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що вона, як відповідач, не була повідомлена про наявність справи в провадженні суду, копії позовної заяви не отримувала, у зв`язку з чим була позбавлена процесуального права надати свої заперечення стосовно заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно ст. 190 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.
Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів, що не відповідає ст. 190 ЦПК України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду за відсутності відомостей про вручення відповідачу копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, 21 жовтня 2017 року, приблизно о 09.00 годині, в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, на сухому грунтово-гравійному покриттю майданчику оптового складу за адресою м. Кривий Ріг, вул. Телевізійна, 2/4, від будівлі вказаного складу, заднім ходом, від місця стоянки, розпочинав рух автомобіль марки «Рено Трафік», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , яка перед початком руху, в порушення вимог п.п. 10.1, 10.9 « Правил дорожнього руху» України, не впевнилась в тому, що це буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам руху, розпочала рух заднім ходом та допустила наїзд на пішохода – позивача ОСОБА_1 , який стояв на території майданчику біля будівлі вищевказаного оптового складу.
Згідно вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.03.2018 року ОСОБА_2 визнано винуватою за ч. 1 ст. 286 КК України.
Призначено ОСОБА_2 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 3400 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Речовий доказ – автомобіль марки «Рено Трафік», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_2 , залишено у розпорядженні останньої (а.с.12-14). 
Внаслідок ДТП позивач отримав травми у вигляді закритого двохщіколоткового перелому кісток правої гомілки, забійного рани правої стопи, садна обох верхніх та лівої нижньої кінцівок які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 1782 від 24.10.2017 року (а.с.8-11). 
Звертаючись до відповідача з позовом про стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що внаслідок ДТП, яке сталося з вини ОСОБА_2 , йому було завдано тілесні ушкодження середньої тяжкості, спричинення яких призвело до моральних страждань позивача, зміни способу його життя, емоційних страждань, які довелося перенести йому та його родині. 
Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої в наслідок ДТП підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Пунктами 1 та 2 частини 2 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України, моральна шкода завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
В обґрунтування наявності заподіяної моральної шкоди, позивач вказує на те, що він протягом тривалого часу, у зв`язку з тілесними ушкодженнями, постійно терпів біль, не міг вночі спокійно спати. У зв`язку з спричиненими йому тілесними ушкодженнями його сім`ї довелось спрямовувати сімейний бюджет на лікування, що викликало у позивача пригнічений стан внаслідок чого позивач став нервовий. Через тимчасову непрацездатність позивачу довелось відкласти багато запланованих раніше справ, а від деяких позивач змушений був взагалі відмовитись. не мав змоги належним чином утримувати та допомагати дружині.
Як встановлено матеріалами справи, відповідно до вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.03.2018 року ОСОБА_2 визнано винуватою за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено ОСОБА_2 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 3400 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Вказаним вироком встановлено, що внаслідок ДТП позивач отримав травми у вигляді закритого двохщіколоткового перелому кісток правої гомілки, забійного рани правої стопи, садна обох верхніх та лівої нижньої кінцівок, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1782 від 24.10.2017 року, за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, яка, з урахуванням фізичних страждань позивача, який протягом тривалого часу, у зв`язку з тілесними ушкодженнями, постійно терпів біль та не міг вночі спокійно спати, та вимушених змін позивача в його житті, з урахуванням оцінки належності, допустимості і достовірності кожного доказу окремо, з урахуванням принципу справедливості та розумності, має становити 30 000 грн.
При цьому не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відповідач намагалась неодноразово матеріально допомагати позивачу, однак останній відмовлявся від такої допомоги, переведені відповідачем позивачу грошові кошти через банківську установу в розмірі 2000 грн. були повернуті їй у зв`язку з тривалим неотриманням, тому відповідач вважає, що моральні страждання позивача не були настільки сильними, як оцінив їх суд першої інстанції, оскільки в даному випадку позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, при цьому факт того, що відповідачем перераховувались позивачу грошові кошти через банківську установу в розмірі 2000 грн., які були повернуті їй у зв`язку з тривалим неотриманням, не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача. 
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що при визначенні розміру морального відшкодування колегією суддів враховано характер та тривалість травм, спричинених позивачу, а також негативні наслідки, пов`язані із отриманими тілесними ушкодженнями та враховано, що відповідач намагалась вжити заходи по відшкодуванню спричиненої її діями шкоди. Отже, при визначенні розміру моральної шкоди колегією суддів було враховано усі фактичні обставини.
Також не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги відповідача про те, що для вирішення даного спору по суті має значення той факт, що чоловік відповідача помер та вона самостійно несе тягар утримання сина, який навчається на третьому курсі у вищому навчальному закладі, при цьому не отримує стипендію, що відповідач, хоча вона і є фізичною особою-підприємцем, має невисокі доходи та значну частину коштів вона витрачає на фонд оплати праці працівників, оскільки наведені обставини не мають правового значення при вирішення спору про відшкодування моральної шкоди. У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Тобто, при вирішенні спорів про відшкодування моральної (немайнової) шкоди судами не має враховуватися майновий стан відповідача по справі. 
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідно до частини третьої статті 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача, в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 30 000 грн.
Крім того,  відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 362,15 грн.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2021 року скасувати та постановити нове рішення. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок ДТП - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 000 (тридцять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди,.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 05 липня 2021 року. 

Головуючий:         
                                       
Судді: