Ухвала

27 липня 2021 року
м. Київ
справа № 754/12348/18
провадження № 51-3640 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 , 
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року щодо нього.  
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень у касаційному порядку.
Згідно зі ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) касаційна скарга повинна містити правове обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, однак наведених положень процесуального закону захисником не дотримано з огляду на таке.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і відповідно до ст. 433 КПК перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не наділений повноваженнями досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені                     в оскаржуваному рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Положеннями ч. 1 ст. 438 цього Кодексу передбачені підстави для скасування або зміни судових рішень, якими є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). 
Однак у поданій скарзі засуджений, надаючи свою оцінку доказам, по суті заперечує правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження 
та неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК не відноситься 
до підстав для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції 
та виходить за межі його перегляду. 
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, 
а касаційну скаргу – без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення 
і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Проте засуджений у касаційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, при цьому просить призначити судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, що суперечить вимогам вказаної вище статті.
Крім того, як убачається зі змісту вироку та зазначеної ОСОБА_4 адреси для листування, засуджений не утримується під вартою, а тому, в порушення вимог ч. 6 
ст. 427 КПК, не додав до касаційної скарги її копії, у необхідній кількості для надіслання всім учасникам судового провадження. 
Допущені порушення перешкоджають суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження, як це передбачено ст. 428 КПК України.
За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст.  429 КПК України, залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк, необхідний для усунення допущених недоліків.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року щодо нього залишити без руху та надати строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання ухвали.
У разі не усунення недоліків касаційної скарги в установлений строк, вона буде повернута.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                     ОСОБА_3