УХВАЛА

12 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 620/4010/20
адміністративне провадження № К/9901/22759/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду                       Кашпур О.В.    перевірив касаційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, прокуратури Чернігівської області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, прокуратури Чернігівської області, у якому з урахуванням уточнень, просив:
визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо не зазначення в наказі від 05 червня 2020 року № 155-к про звільнення вказівки щодо остаточного розрахунку;
визнати протиправною бездіяльність прокуратури Чернігівської області щодо не проведення остаточного розрахунку у належній сумі;
стягнути з прокуратури Чернігівської області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні 229 днів відпустки у розмірі 379402,00 грн;
стягнути з прокуратури Чернігівської області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за вихідну допомогу відповідно до статей 41, 44 КЗпП України у розмірі 294078,00 грн;
стягнути з прокуратури Чернігівської області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за час затримки виконання судового рішення та затримки розрахунку з 04 листопада 2019 року по 05 червня 2020 року у розмірі 170913,50 грн.    
Рішенням  Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо не зазначення в наказі від 05 червня 2020 року № 155-к про звільнення вказівки щодо остаточного розрахунку.
Визнано протиправною бездіяльність прокуратури Чернігівської області щодо не проведення остаточного розрахунку з ОСОБА_1 .
Стягнуто з прокуратури Чернігівської області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за час затримки виконання судового рішення та затримки розрахунку з 04 листопада 2019 року по 05 червня 2020 року у розмірі 170913,50 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь позивача вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористану відпустку та прийнято у цій частині нову постанову, якою позовні вимог задоволено частково.
Стягнуто з Чернігівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 99240,12 грн.
Стягнуто з Чернігівської обласної прокуратури компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 157544,96 грн.
Змінено рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині з урахуванням висновків даної постанови та викладено абзац 4 резолютивної частини в такій редакції:
«Стягнути з Чернігівської обласної прокуратури (14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, код ЄДРПОУ 02910114) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання судового рішення з 05.11.2019 по 05.06.2020 у розмірі 115780,14 грн (сто п`ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят грн 14 коп.)».
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
18 червня 2021 року відповідач засобами поштового зв`язку  звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від           10 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року. Скаржник, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення у частині задоволених позовних вимог, в задоволенні позову відмовити повністю.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
У касаційній скарзі як на підставу для відкриття касаційного провадження скаржник посилається на пункти 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
При цьому зазначає, що під час вирішення справи неправильно застосовано статтю 117 КзпП України при стягненні грошової компенсації за час затримки виконання судового рішення за наявності висновку Верховного Суду (справа № 810/1543/17).
Суд, проаналізувавши наведене скаржником рішення Верховного Суду, встановив, що правовідносини у ньому не є подібними правовідносинам у справі, що оскаржується та прийняті за різних фактичних обставин.
Із справи № 810/1543/17 вбачається, що між позивачем і роботодавцем існував спір щодо розміру належних звільненому працівникові сум, у справі, рішення у якій оскаржується скаржником спір між працівником і роботодавцем щодо розміру належних працівникові сум - відсутній. 
Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Зважаючи на те, що наведене скаржником рішення у справі не є подібним правовідносинам у справі, що оскаржується, суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Щодо незастосування апеляційним судом правової позиції, яка викладена Верховним Судом у постанові від 31 січня 2018 року у справі № 820/1119/16, від 17 жовтня 2018 року у справі № 823/276/16, від 26 листопада 2019 у справі № 824/19/16-а, суд відхиляє цей довід та вважає за необхідне зазначити, що згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
У касаційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права стосовно наявності/відсутності підстав для виплати вихідної допомоги, а також її розміру при звільненні прокурорів у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі (пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України).
Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки неодноразово висловлював правову позицію щодо наявності  у прокурора права на вихідну допомогу при звільненні на підставі статті 44 Кодексу законів про працю України (постанова Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20, і постанова Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 260/1890/19).
Верховний Суд також відхиляє доводи касаційної скарги щодо відкриття касаційного провадження на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України з огляду на наступне.
За змістом пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу. 
В обґрунтування доводів касаційної скарги, скаржник посилається на пункти 1, 3 частини другої статті 353 КАС України.
Так, відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або; 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Суд зауважує, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України може бути підставою для відкриття касаційного провадження у разі обґрунтування скаржником наявності підстав касаційного оскарження, що передбачені пунктами 1-3 частини четвертої статті цієї статті.
За відсутності належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, що передбачені пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України, відсутні підстави для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 4 частини четвертої вказаної статті.
Аналіз змісту касаційної скарги дає підстави для висновку про те, що доводи скаржника зводяться до тлумачення норм  права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами, що виключає можливість перегляду справи з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржником не викладено передбачені статтею 328 КАС України умови, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції на підставі пунктів 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею    248, пунктом 4 частини п`ятої статті    332 КАС України,
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, прокуратури Чернігівської області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                                                                                                       О.В. Кашпур