КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №367/7500/20                                             Головуючий у І інстанції - Саранюк Л.П.
апеляційне провадження №22-ц/824/8850/2021       Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
24 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,
за участю секретаря  Примушко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: нотаріус Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Пласконь Анна Юріївна про визнання договорів дарування недійсними,-
                                                                 встановив:
В провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебувала цивільна справа за позовною заявою  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: нотаріус Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Пласконь Анна Юріївна про визнання договорів дарування недійсними.
 
До суду від представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4  надійшла вищевказана заява, де заявник просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 3210900000:01:074:0011 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,0034 га кадастровий номер 3210900000:01:074:0086 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстроване за ОСОБА_1 , заборонивши ОСОБА_1 відчуження вказаного будинку та земельних ділянок до вирішення справи по суті. Зустрічне забезпечення позову не застосовувати.
 
    Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 квітня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено у повному обсязі. До набрання законної сили рішення суду по цивільній справі за позовною заявою  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: нотаріус Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Пласконь Анна Юріївна про визнання договорів дарування недійсними, накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 3210900000:01:074:0011 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,0034 га кадастровий номер 3210900000:01:074:0086 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстроване за ОСОБА_1 , заборонивши ОСОБА_1 відчуження вказаного будинку та земельних ділянок.
 
     Не погоджуючись з ухвалою суду,  ОСОБА_1 ,подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила оскаржувану ухвалу скасувати і в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що зі змісту ухвали суду, заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів не вбачається, яким чином позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог.
Також відсутні докази тим обставинам, якими обґрунтовуються позовні вимоги, які є безпідставні.
 
Відсутня докази необхідності застосування заходу забезпечення позову у вигляді арешту. Ухвала ґрунтується на припущеннях. 
            Відзив не надходив.
 
        Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що предметом спору у даній справі є визнання недійсними договорів дарування будинку та земельних ділянок по АДРЕСА_1 .
 
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 253379823 від 19.04.2021 встановлено, що земельна ділянка площею 0,0034 га кадастровий номер 3210900000:01:074:0086 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,1 га кадастровий номер 3210900000:01:074:0011 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та житловий будинок АДРЕСА_1 на праві приватної власності належать відповідачу у справі ОСОБА_1 .
 
З поданої заяви вбачається, що під час розгляду судом даної справи відповідачка ОСОБА_1 повністю позбавила позивача доступу до гаража, який розташований на території спірного будинковолодіння і яким ОСОБА_3 з дозволу та згоди своїх батьків користувався на протязі тривалого часу. Відповідачка повідомила також, що вона має намір найближчим часом здійснити відчуження спірного будинку та земельних ділянок.
 
Заявник стверджує, що на даний час існує гостра необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно оскільки у разі його не застосування буде порушено права та законні інтереси позивача.
 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд виходив з її обґрунтованості.
   Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.
 
   Згідно правил ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.
 
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
 
Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.
 
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
 
Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. 
 
Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. 
Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.
 
Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.
 
Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
 
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. 
 
Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. 
 
Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.
 
Отже, по справі встановлено, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
 
При цьому судом першої інстанції з`ясовано обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
 
Вбачається, що на підставі оспорених договорів, як пояснює позивач, він позбавдений спадкових прав на спірний будинок і земельну ділянку. Спадкові права позивача  заперечуються відповідачем.
 
Будинок і земельна ділянка, щодо якої заявлено права позивача зареєстрована на відповідача, який відповідно до закону може в будь-який момент розпорядитися майном на власний розсуд на користь третіх осіб. 
 
З огляду на зазначені законодавчі приписи і з`ясувавши на підставі аналізу обставин справи та оцінки наявних у ній доказів, що невжиття заходів, про які просив позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про існування підстав для вжиття відповідних заходів.
Судом вжито заходів щодо предмета судового розгляду, що виключає питання їх неспівмірності. 
 
Таким чином доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують.
Також не ґрунтуються на вимогах закону і доводи про безпідставність позовних вимог, оскільки оцінка вказаним обставинам дається під час розгляду справи по суті, а не на стадії вирішення питання про забезпечення позову.
 
Таким чином доводи апеляційної скарги визначених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали не містять.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
  Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, - 
                                                       постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
 
 Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 квітня 2021 року залишити без змін. 
 
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач                                                             В.В. Гуль
 
Судді                                                                                Ю.О. Матвієнко
 
                                                                                           Я.С. Мельник