Справа № 149/595/21 
Провадження № 33/801/553/2021
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач: Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року                                                                               м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника адво-ката Мироненка В. О., переглянувши адміністративну справу в межах апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову судді Хмільницького міськра-йонного суду Вінницької області від 09 червня 2021 року про притягнення до адмініс-тративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на-родження, уродженця м. Хмільник Вінницької області, громадянина України, іденти-фікаційний номер НОМЕР_1 , студента, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , за частиною першою статті 130 КУпАП, 

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 13 березня 2021 року серії ДПР18 № 449962, складеного о 23.00 годині по вул. В. Порика у м. Хмільник Вінницької області, 13 березня 2021 року о 22.50 годині у м. Хмільнику по вул. В. По-рика ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння ( різкий запах алкоголю з ротової порожнини ). Від проходження медичного огляду водій відмовився у прис-утності двох свідків, допустивши таким чином порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП. 
Постановою судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного пра-вопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накла-дене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в до-хід держави 454,00 гривні судового збору. Постановою від 17 червня 2021 року суд першої інстанції з власної ініціативи виправив допущену у тексті власної постанови від 09 червня 2021 року описку, зазначивши правильним по батькові особи, яка при-тягнута до адміністративної відповідальності, « ОСОБА_2 » у всіх відповідних відмін-ках замість неправильно зазначеного « ОСОБА_3 » у всіх відповідних відмінках. Постанова суду від 17 червня 2021 року є невід`ємною частиною постанови Хміль-ницького міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2021 року у справі № 149/595/21.
Не погоджуючись з постановою судді суду першої інстанції від 09 червня 2021 року, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку, просить постанову суду ска-сувати, провадження у справі закрити на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП. Скаржник вважає постанову суду першої інстанції незаконною, ухваленою за невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_1 вважає, що судом першої інс-танції не надана належна правова оцінка тій обставині, що він транспортним засобом не керував, автомобіль стояв на краю проїзної частини дороги з увімкненою аварій-ною сигналізацією, коли до нього під`їхали поліцейські. Відтак скаржник стверджує, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає дійсності та вимогам закону. Крім того судом залишено поза увагою, що всупереч порядку про-ходження огляду на стан сп`яніння він не був оглянутий у закладі охорони здоров`я. 
Заслухавши в судовому засіданні пояснення особи, яка притягнута до адміністра-тивної відповідальності, ОСОБА_1 , доводи на підтримання апеляційної скарги його захисника адвоката Мироненка В. О., дослідивши матеріали справи про адмі-ністративне правопорушення, переглянувши її у межах апеляційної скарги, апеля-ційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністра-тивні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обста-вин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення вико-нання ухваленої постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчинен-ню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання гро-мадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопо-рушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку ор-ган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного право-порушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають зна-чення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адмініс-тративної відповідальності, потерпілих, свідків.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді спра-ви про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено ад-міністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає во-на адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеля-ційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосу-вання норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеля-ційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з пунктом другим частини восьмої статті 294 КУпАП за на-слідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідаль-ність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотич-ного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препа-ратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з вимогами пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встанов-лення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Беручи до уваги аналіз складу адміністративного правопорушення, відповідаль-ність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, нарко-тичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також у передачі керування транспортними засобами осо-бі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до пункту другого розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або пе-ребування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реак-ції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охо-рони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/ 735, зареєстрованої в Мі-ністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповно-важеного підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони пере-бувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Пунктом третім розділу І цієї Інструкції визначені ознаки алкогольного сп`яніння, якими є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозво-лених до застосування Міністерством охорони здоров`я України та Держспоживстан-дартом або лікарем закладу охорони здоров`я ( пункт шостий розділу І Інструкції ).
З матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 449962 від 13 березня 2021 року, складеного о 23.00 годині по вул. В. Порика у м. Хмільник, 13 березня 2021 року о 22.50 годині у м. Хмільнику Вінницької області по вул. В. Порика ОСОБА_1 керував автомобілем «Renault Master», дер-жавний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різ-кий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, допустивши таким чином порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху. До протоколу про адмініс-тративне правопорушення додані письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зі змісту яких слідує, що вони дійсно були присутніми під час того як працівники поліції зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Від про-ходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння водій від-мовився. До протоколу додані акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціаль-них технічних засобів, з якого убачається, що у водія виявлені ознаки: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, але від про-ходження огляду ОСОБА_1 відмовився. Також в матеріалах справи наявне направ-лення водія на огляд до КНП «Хмільницька ЦРЛ» з метою виявлення стану сп`яніння, з якого убачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду. Крім цього до матеріалів справи доданий відеозапис з нагрудних камер поліцейських та відеореєстратора, якими підтверджуються обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністра-тивного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, що виразилося у відмові від проходження у встановленому порядку огляду на стан ал-когольного сп`яніння, суд першої інстанції дійшов висновку про цілковите доведення його вини. 
З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові від 09 червня 2021 року, слід погодитися, оскільки вони є вірними, об`єктивними, спра-ведливими, таким, що відповідають фактичним обставинам справи.
Аргументи апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_1 не керував автомо-білем, жодним чином не підтверджуються, а навпаки спростовуються наявними у ма-теріалах справи доказами, безпосередньо відеозаписом з нагрудної камери поліцейсь-кого, де самим ОСОБА_1 вказується про те, що ним здійснювалося керування транспортним засобом, він припаркував свій автомобіль та спілкувався з дівчатами, але не помітив дорожній знак. 
Принагідно слід зазначити, що зі змісту апеляційної скарги убачається, що ОСОБА_1 фактично й не спростовує своєї відмови на вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння. Суд також критично оцінює посилання скаржника на те, що йому не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, ад-же такі доводи абсолютно спростовуються матеріалами справи. У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 не заперечував перебування вночі 13 березня 2021 року у нетверезому стані, що є підгрунтям його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
Жодних інших доводів скаржником у апеляційній скарзі не наведено.
Аргументи апеляційної скарги в цілому і загалом не свідчать про порушення су-дом при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права, не спростову-ють правильний висновок судді суду першої інстанції, викладений в оскаржуваній постанові, оскільки вина правопорушника у вчиненні адміністративного правопору-шення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена мате-ріалами справи. З урахуванням наведеного посилання в апеляційній скарзі на необ-хідність закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення суд апеляційної інстанції вважає безпід-ставними та не знаходить жодних обґрунтованих підстав та мотивів для їх задово-лення.
Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права. 
Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основопо-ложних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює сту-пінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих до-казів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплину-ти на результат розгляду справи.
Наведені в апеляційній скарзі аргументи в цілому не свідчать про порушення су-дом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального чи процесуального пра-ва. Аргументи особи, котра подала апеляційну скаргу, не спростовують правильний висновок судді суду першої інстанції, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адмі-ністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З урахуванням наведеного вимогу апеляцій-ної скарги про необхідність скасування оскаржуваної постанови апеляційний суд вва-жає необґрунтованою та не знаходить законних підстав для її задоволення.
У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обов`язок національного суду переконатися, що провадження в цілому, зокрема, спосіб отримання доказів, були справедливими. У справі «Бакланов проти Росії» ( рішення Європейського суду з прав людини від 09 червня 2005 року ), так і в справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення спра-ведливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту ос-новоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було сва-вільним.
Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання обґрун-тування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначене тільки у світлі кон-кретних обставин справи ( Проніна проти України, N 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).
З огляду на викладене апеляційний суд не знаходить законних, ґрунтовних та об`єктивних підстав для скасування правильної, обґрунтованої та справедливої по-станови судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП. 
Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Денишенко