ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1211/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №709/1843/20 Категорія: 304090000  	Романова О. Г. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       20 липня 2021 року м. Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі суддів: 
Гончар Н.І., Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л.  
секретар Винник І.М.

учасники справи: 
позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;
відповідач –  ОСОБА_1 ; 
особа, що подала апеляційну скаргу – акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 квітня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
в с т а н о в и л а :
В листопаді 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Свої вимоги обґрунтовували тим, що  ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 11 листопада 2014 року. 
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на 08 вересня 2020 року відповідач має заборгованість в сумі – 102459,51 грн., що складається з 88490 грн. – заборгованість за кредитом; в т.ч.: 56065,96 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 32424,04 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3451,11 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 10518,40 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 0 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0 грн. – нарахована пеня; 0 грн. – нараховано комісії.
Просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 102459,51 грн.
Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 квітня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 3097,11 грн. Вирішено питання судових витрат.
Рішення мотивоване тим, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту в сумі 3097,11 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем за картковим рахунком № НОМЕР_1 у період з 13 вересня 2019 року по 01 вересня 2020 року було витрачено 41745,57 грн., а сплачено 38648,46 грн., а тому сума тіла кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача складає 3097,11 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу та просив суд скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 квітня 2021 року в частині відмови у стягненні заборгованості та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги Банку в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилався на те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які розташовані в рекламному буклеті складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. 
Позичальнику на підставі анкети-заяви відкрито картковий рахунок та видано преміальну кредитну картку «Platinum» та 13 вересня 2019 року встановлено початковий кредитний ліміт – 92000 грн., що підтверджується банківською випискою по карті.
Під час встановлення кредитного ліміту відповідача було належним чином ознайомлено з умовами кредитування та тарифами банку, що підтверджується особистим підписом відповідача на паспорті споживчого кредиту в якому чітко зазначено основні умови кредитування.
Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснював частково погашення заборгованості по кредитному договору.
Активація картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору.
Скаржник стверджує, що кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків.
В паспорті споживчого кредиту та в тарифах банку з яким було ознайомлено відповідача зазначено процентна ставка, яка застосовується за межами пільгового періоду – 37,20% річних та процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту – 74,40% річних. Вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для відмови у стягненні відсотків по кредиту.
Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.
Але, незважаючи на положення чинного законодавства суд відмовив у стягненні процентів за користування кредитними коштами взагалі, чим порушив вимоги ст. 1046 та 1048 ЦК України.
Також вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 534 ЦК України зменшив суму заборгованості за тілом кредиту, зарахувавши на її погашення всі суми, що вносилися відповідачем на погашення заборгованості.
Статтею 534 ЦК України встановлено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
А тому висновки суду про те, що внесені відповідачем кошти на погашення заборгованості повинні були спрямовуватися на погашення безпосередньо заборгованості за фактично отриманими кредитними коштами, суперечить ст. ст. 534, 1048 ЦК України та умовам договору.
Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Вказане судове рішення не відповідає вказаним вимогам.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої встановлено, що  ОСОБА_1 11 листопада 2014 року було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку. 
У заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. 
В подальшому Відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 13.09.2019 року , отримав картку типу преміальна картка Platinum (кредитний ліміт 100 000 грн).
Як доказ банком надано витяг з Тарифів обслуговування преміальних карток Platinum, World Bkack Еdition, World Elite, Infinite, VISA Signature, які не підписані позичальником. 
Згідно з наданого розрахунку заборгованості  ОСОБА_1 за договором б/н від 11 листопада 2014 року, станом на 08 вересня 2020 року має заборгованість в сумі –102459,51 грн., що складається з 88490 грн. – заборгованість за кредитом; в т.ч.: 56065,96 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 32424,04 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3451,11 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 10518,40 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 0 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0 грн. – нарахована пеня; 0 грн. – нараховано комісії.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, заборгованість за нарахованими відсотками та заборгованість за простроченими відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11 листопада 2014 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування преміальних карток та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті Банку, як невід`ємні частини спірного договору. 
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов узгоджені з відповідачем при підписанні анкети-заяви від 11 листопада 2014 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо заборгованості за нарахованими відсотками та заборгованості за простроченими відсотками, розмір і порядок нарахування. 
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Такі висновки відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17.
З матеріалів справи вбачається, що заява від 11 листопада 2014 року, крім анкетних даних  ОСОБА_1 не містить жодних відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору на умовах, що заявлені позивачем. В заяві відсутні відомості кредитного ліміту та обрання типу кредитної картки, схеми погашення кредиту, нарахування відсотків, прострочених відсотків та міра відповідальності за порушення зобов`язань по кредиту. 
До позовної заяви не додані документи, які підтверджують, що на момент підписання заяви, відповідач був ознайомлений саме з заявленими позивачем умовами кредитування з використанням кредитки. Надані Тарифи обслуговування преміальних карток Platinum, World Bkack Еdition, World Elite, Infinite, VISA Signatureне підтверджують узгодження з позичальником конкретних умов кредитування. Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач не підписував надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, то такі докази є неналежними і не беруться до уваги судом. 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків та прострочених відсотків, надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
За таких міркувань, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.
Таким чином, враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками та простроченими відсотками, оскільки умовами анкети-заяви виконання такого виду зобов`язання відповідачем не передбачено. 
Відповідно до положень статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. 
Оскільки, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, виходячи із частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає що з боржника необхідно стягнути на користь Банку фактично отриману суму кредитних коштів.
Колегія суддів вважає, що банком доведено використання позичальником кредитних коштів та невиконання обов`язку щодо їх повернення кредитору, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що  ОСОБА_1 користувався кредитними коштами. 
Суд першої інстанції вище вказані обставини не врахував та прийшов до помилкового висновку про стягнення лише частини тіла кредиту в сумі 3097,11 грн.
Відповідно до розрахунку позивача, який мається в матеріалах справи ОСОБА_1 має заборгованість за тілом кредиту в загальній сумі 88 490 гривень, з яких 56065, 96 заборгованість за поточним тілом кредиту і 32424, 04 гривні заборгованість за простроченим тілом кредиту. 
Із матеріалів справи, а саме довідок Банку (а.с. 26, 27) вбачається, що між Банком та  ОСОБА_1  11.11.2014 року  була підписана  анкету-заява  про приєднання  до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку № б/н , за якою 19 квітня 2019 року  було надано кредитну картку типу – преміальна картка Platinum № НОМЕР_1 на яку 13.09.2021 року було змінено кредитний ліміт в розмірі 92 000 гривень. 
Із виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 14-25) та із розрахунку заборгованості, які маються в матеріалах справи вбачається, що з 30.05.2018 року по 01.09.2020 року останній користувався кредитними коштами та використовував кредитні картки, в тому числі з 19.04.2019 року користувався кредитною карткою типу – преміальна картка Platinum № НОМЕР_1 , тобто здійснював операції щодо зняття кредитних коштів та зарахування (внесення) на них коштів. За період користування кредитною карткою преміальна картка Platinum № НОМЕР_1 , а саме з 19.04.2019 року ним було використано кредитних коштів в загальній сумі 88490 грн. 
Оскільки відповідачем за період користування вищевказаною карткою були фактично отримані та використані кредитні кошти в сумі 88 490 гривень, які в добровільному порядку АТ КБ «ПртиватБанк» останнім не повернуті, позовні вимоги Банку в цій частині підлягають задоволенню.
Висновок суду першої інстанції про те, що до стягнення підлягають фактично отримані але не повернуті кредитні кошти за період з 13 вересня 2019 року по 01 вересня 2020 року в сумі 3160 гривень 59 копійок є помилковим, оскільки він спростовується наданою в матеріали справи випискою з особового рахунку ОСОБА_1 , з якої вбачається, що коштами останній користувався з 30.05.2018 року, а з 19.04.2019 року з використанням картки № НОМЕР_1 і фактично отримав за вказаний період та не повернув Банку кошти в сумі 88 490 гривень, які і підлягають стягненню. 
Приходячи до такого висновку колегія суддів враховує що розрахунок заборгованості за кредитом наданий Банком відповідачем не спростований, інший розрахунок заборгованості в матеріалах справи відсутній. 
Відповідач не довів відсутності в нього заборгованості чи іншого її розміру, що було його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України.
Доводи відповідача викладені в поясненні від 20.04.2021 року та озвучені його представником в ході розгляду справи апеляційним судом про відсутність боргу станом на 13.09.2018 року (в поясненнях даних в судовому засіданні озвучена дата 15.09.2021 року) в зв`язку з його повним погашенням є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються випискою із особового рахунку, в якій дані про погашення бору в сумі 66 891 гривня 90 копійок відсутні. Квитанції чи інший фінансовий документ про сплату даної суми на користь банку в матеріали справи відповідачем та його представником надано не було.
Посилання скаржника в своїй апеляційній скарзі на підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту як на документ, в якому викладені основні умови кредитування, є безпідставними, оскільки зі змісту паспорту споживчого кредиту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
Тобто, паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.
За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує. 
Інформація в паспорті споживчого кредиту була актуальна до 28 вересня 2019 року.
Що стосується посилань апелянта про те, що судом було порушено вимоги ст. 1048 ЦК України то в даному випадку слід зазначити, що даною статтею передбачено, що якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, але оскільки така вимога не була предметом розгляду під час розгляду справи в суді першої інстанції, а тому відсутні підстави для її розгляду апеляційним судом.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, понесені судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 4519,30 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 квітня 2021 року змінити, скасувавши його в частині часткового стягнення з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту та в частині стягнення судових витрат. 
Прийняти в цій частині нове рішення.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 88490 гривень. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 4519,30 гривень. 
В решті рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 квітня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді