ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 600/615/19	Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/285/21 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 304080000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючого - Бершадська Г.В. 
Суддів -  Ходоровський М. В., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
представника ПрАТ “СК” УСГ” 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року (ухвалене суддею Гриновець О.Б., повний текст якого складено 16 грудня 2020 року) у цивільній справі № 600/615/19 за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, -
ВСТАНОВИВ:
27 червня 2019 року Приватне акціонерне товариство “Страхова компанія “Українська страхова група” (далі ПрАТ “СК “Українська страхова група” звернулося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 89091 грн. 22 коп.
       Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 16.05.2015 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку та пасажирами на транспорті №28-2001-15-00119, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом марки “Renault Duster”, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .         21.06.2016 року із застрахованим майном відбулась страхова подія, а саме близько 20 год. на автодорозі “Городище-Зарваниця-Бучач” в селищі Ішків Козівського району Тернопільської області на 11 км. + 770м., відбулось зіткнення транспортних засобів автомобіля “Renault Duster”, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та мотоблока марки “Аврора 101Е” з причепом під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 , тілесні ушкодження. Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 11.04.2017р. у справі №600/935/16, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП, а провадження у справі закрито за закінченням строку накладення адміністративного стягнення. 
       В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки “Renault Duster” зазнав механічних пошкоджень, вартість відновлювальних ремонтних робіт згідно рахунку №439 від 12 липня 2016 року наданого СТО ТОВ “Терко Авто Інтернейшнл” склала 91975 грн. 57 коп.. Зазначає, що на виконання умов договору добровільного страхування наземних засобів страхувальник звернувся до страховика із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування; така заява була розглянута, подія визнана страховим випадком, у зв`язку з чим на підставі страхового акту №ЗСКА – 5367 від 18.08.2016року страховиком на користь СТО ТОВ “Терко Авто Інтернейшнл” була сплачена сума страхового відшкодування в розмірі 89091 грн. 22 коп., що підтверджується платіжним дорученням №15191 від 18.08.2016р.
       Посилаючись на те, що шкода майну страхувальника була завдана неправомірними діями відповідача, який порушив вимоги Правил дорожнього руху та допустив зіткнення із застрахованим транспортним засобом, та відшкодована страховою компанією, то до неї перейшло право вимоги до відповідача в розмірі виплаченого страхового відшкодування.
       Рішенням Козівського районного суду від 10 грудня 21020 року позов задоволено та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ “СК “Українська страхова група” 89091,22 гривні та 1921,00 гривню судового збору.
       Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.
       Апелянт зазначив, що статтею 38 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” визначено вичерпний перелік випадків, коли страховик після виплати страхового відшкодування вправі подати регресний позов до страхувальника або водія, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, про стягнення сплаченого страхового відшкодування, однак відповідач не відноситься до такого переліку.
       Вказав, що постанова Козівського районного суду від 11 квітня 2017 року не є доказом винуватості ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді, оскільки провадження у адміністративній справі за статтею 124 КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Інших доказів вини відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення позивач не надав.
       Звертає увагу суду на те, що документи, які стали підставою для виплати страхового відшкодування викликають сумніви в їх достовірності, оскільки в заяві про настання страхового випадку та акті огляду пошкодженого транспортного засобу підпис ОСОБА_2 різниться з підписом у договорі добровільного страхування наземного засобу від 16.10.2015 року, в рахунку на оплату №439 від 12.07.2016 року відсутній підпис особи яка його прийняла, а в розрахунку суми страхового відшкодування без номера та дати відсутній підпис особи, яка його затверджувала.
       Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
       Апелянт в судове засідання не з`явився.
       Представник ПрАТ “СК “Українська страхова група” апеляційної скарги не визнав та пояснив, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП набрала законної сили та є належним доказом вини відповідача, оскільки нею визнано його винним у вчиненні ДТП за участі застрахованого транспортного засобу. Вважає що має місце суброгація і положення ЗУ “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” не можуть застосовуватись. Посилання апелянта на те, що розрахунок суми страхового відшкодування не містить дати його складання та підпису особи яка його затверджувала не слід брати до уваги тому що вказаний документ є внутрішнім документом, який містить математичний розрахунок суми відшкодування виходячи з розміру шкоди та встановленої франшизи. Доводи апелянта про те, що підписи ОСОБА_2 на поданих страховій компанії документах та договорі страхування різняться є його припущеннями.
       Заслухавши пояснення представника ПрАТ “СК “Українська страхова група”, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
       Судом встановлено, що 16.10.2015 року між ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-2001-15-00119, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом зазначеним “Renault Duster”, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2013 року випуску.
       21.06.2016 року близько 20:00 год. ОСОБА_1 керуючи мотоблоком "Аврора 101Е" по автодорозі Городище-Зарваниця-Бучач на 11км+770м в порушення п.п.1.5, 1.10, 2.3 б, 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України почав виконання маневру поворот ліворуч з головної дороги на другорядну, не стежив за дорожньою обстановкою та не надав дорогу транспортному засобу “Renault Duster” д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 в результаті чого допустив зіткнення, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 тілесні ушкодження. 
       Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 11.04.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.
       21.06.2016 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ "СК "Українська страхова група" з заявою про настання страхового випадку по договору страхування.
       Актом огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 21.06.2016 року зафіксовано пошкодження автомобіля марки "Renault Duster", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2013 року випуску. 
       Згідно із рахунком на оплату №439 від 12.07.2016 Товариства з обмеженою відповідальністю "Терко Авто Інтернешнл" вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ОСОБА_2 "Renault Duster" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 91975, 57 грн.
       18.08.2016 року страховиком ПрАТ "СК «Українська страхова група" складено страховий акт №ЗСКА-5367 за договором страхування, відповідно до якого подія, що сталась 21.06.2016 р. була кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про виплату на рахунок авторизованого (гарантійного) СТО ТзОВ "Терко Авто Інтернешнл" страхового відшкодування в розмірі 89091, 22 грн. Виплата страхового відшкодування у зазначеному розмірі підтверджується копією платіжного доручення від 18.08.2016р. №15191. 
       Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є винуватцем у ДТП внаслідок якої був пошкоджений застрахований позивачем транспортний засіб ОСОБА_2 , а тому у зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до позивача, як до страховика потерпілої особи, перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні. При цьому суд вважав що позивачем не пропущено строку позовної давності. 
       Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що страхова компанія виплативши страхове відшкодування потерпілому набула право вимоги до винної в ДТП особи.
       Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
       Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
       Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
       Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України “Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
       Встановивши, що позивач, який є страховиком потерпілої у ДТП особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі, судпершої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що до позивача перейшло право вимоги до відповідача. Позивач підтвердив належним чином свої фактичні витрати, які були здійснені ним на виконання умов договору добровільного страхування. Розмір страхового відшкодування був розрахований відповідно до договору добровільного страхування 
       Доводи апелянта про те, що відповідно до положень статті 38 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” страховик після виплати страхового відшкодування не вправі пред`являти до нього регресний позов не заслуговують уваги суду, оскільки ОСОБА_1 керував мотоблоком, який не був застрахований, а тому положення вказаного Закону не підлягають застосуванню. До спірних відносин підлягають застосуванню стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України “Про страхування.
       Посилання апелянта на те, що постанова Козівського районного суду від 11 квітня 2017 року не є доказом винуватості ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді, оскільки провадження у адміністративній справі за статтею 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 було закрито колегією оцінюються критично у зв`язку з тим що вказаною постановою ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення на підставі статті 124 КУпАП, зокрема даної ДТП, однак провадження у справі закрито за закінченням строку накладення адміністративного стягнення. 
       Звертає увагу суду на те, що документи, які стали підставою для виплати страхового відшкодування викликають сумніви в їх достовірності, оскільки в заяві про настання страхового випадку та акті огляду пошкодженого транспортного засобу підпис ОСОБА_2 різниться з підписом у договорі добровільного страхування наземного засобу від 16.10.2015 року, в рахунку на оплату №439 від 12.07.2016 року відсутній підпис особи яка його прийняла, а в розрахунку суми страхового відшкодування без номера та дати відсутній підпис особи, яка його затверджувала.
       Твердження апелянта про те, що підписи ОСОБА_2 в заяві про настання страхового випадку та протоколі огляду пошкодженого транспортного засобу різняться з підписом у договорі добровільного страхування наземних транспортних засобів є голослівними та нічим не підтвердженими та ґрунтуються найого припущеннях. Відсутність підпису на рахунку на оплату №439 від 12 липня 2016 року про вартість запасних частин та робіт по ремонту автомобіля ОСОБА_2 особи яка його прийняла не спростовує вартість ремонтних робіт та розміру страхового відшкодування, оскільки пошкодження автомобіля відображені в акті огляду пошкодженого транспортного засобу та рахунку на оплату ремонту автомобіля в частині пошкоджених частин та необхідності ремонту автомобіля відповідачем з приводу їх невідповідності пошкодженням не заперечувалися. Посилання апелянта на те, що розрахунок суми страхового відшкодування не містить дати його складання та підпису особи яка його затверджувала не слід брати до уваги, тому що вказаний документ є внутрішнім документом, який містить математичний розрахунок суми відшкодування виходячи з розміру заподіяної шкоди (вартості відновлювального ремонту) та встановленої франшизи.
       Суд першої інстанції помилково вважав, заявлений позов є регресним та що строк позовної давності слід обчислювати з дати виплати страхового відшкодування. Колегія не погоджується з таким висновком.
       У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до позивача як до страховика потерпілої особи перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку.
       З відзиву представника відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву ПрАТ “СК “Українська страхова група” видно, що він просив застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові (а.с.35-40).
       Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу .
       Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки 
(стаття 257 ЦК України).
       Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
       Встановивши, що страхова подія сталась 21 червня 2016 року, а позивач звернувся до суду з позовною заявою 27 червня 2019 року, що підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті (а. с.22) та датою написання позовної заяви (а.с.2), суд першої інстанції зробив неправильний висновок, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з відповідним позовом.
       Враховуючи те, що позов є підставним, однак позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову страхової компанії слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
       Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
       Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Українська страхова група" в позові до ОСОБА_1 про стягнення 89901,22 грн.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
       Повний текст постанови складено 03 серпня 2021 року.

Головуючий                                                                Бершадська Г.В.

Судді:                                                                        Ходоровський М.В.

                                                                               Храпак Н.М.