У Х В А Л А 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
11 серпня 2021 року                                                                              
м. Київ
 
справа №752/12476/18
провадження № 51-3894ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі – Суд):
 
головуюча                                       ОСОБА_1 ,
судді:                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції,на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 липня 2021 року стосовно засудженого ОСОБА_4 ,
 
встановив:
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2020 року 
  ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального Кодексу України (далі - КК України) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. 
На підставі ст. 75 КК України   ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю три роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Стягнуто з   ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 10974, 55 грн на відшкодування матеріальних збитків та 75000 грн на відшкодування моральних збитків.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 липня 2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду 
м. Києва від 17 липня 2020 року – без зміни.
Як установлено судами,  ОСОБА_4  28 грудня 2017 року приблизно о 13:00, за адресою: м. Київ, вул. Заболотного, 44, під час словесного конфлікту із потерпілим  ОСОБА_5 , у зв`язку із особистими неприязними відносинами, умисно, з метою спричинення шкоди здоров`ю, завдав один удар предметом зовні схожим на ніж в область спини зліва, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, які за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.
 
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурором викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Вимогу мотивовано неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Прокурор не погоджується із застосуванням до засудженого положень ст. 75 КК України. 
 
Мотиви Суду
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі 
п.2 ч.2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) з огляду на таке.
Висновки суду про доведеність винуватості   ОСОБА_4 та правильність кваліфікації  його дій за ч. 1 ст. 121 КК України у касаційній скарзіпрокурором  не оскаржуються.
Згідно із положеннями ч.2 ст.433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанції  в межах касаційної скарги.
Що стосується доводів прокурора викладених в касаційній скарзі про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, то вони на думку Суду є необґрунтованими.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. 
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не  виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як убачається із вироку, суд першої інстанції при призначенні   ОСОБА_4 покарання врахував у сукупності  характер і ступінь суспільної небезпеки, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії тяжких злочинів.
Поряд із цим судом враховано: пом`якшуючі покарання обставини, якими суд визнав наявність на утриманні малолітніх дітей, визнання вини та щире каяття у вчиненому, часткове відшкодування завданих збитків шляхом направлення поштового переказу; відсутність обтяжуючих покарання обставин; дані про особу засудженого, який раніше не судимий, під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває, працює, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, має міцні соціальні зв`язки.
Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства та застосування до нього вимог ст. 75 КК України. 
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, всебічно розглянуті апеляційним судом, який відмовив у їх задоволенні з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення. 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції,на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 липня 2021 року стосовно засудженого ОСОБА_4 .
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                       ОСОБА_3