ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року	Львів	Справа № 308/5249/21 пров. № А/857/13809/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Большакової О.О., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судового засідання                    Юрченко М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Закарпатській області    Департаменту патрульної поліції    на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2021 року    у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1    до Управління патрульної поліції в Закарпатській області    Департаменту патрульної поліції       про скасування    постанов про накладення адміністративного стягнення,-

суддя (судді) в суді першої інстанції – Іванов А.П., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Ужгород, 
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

23 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Закарпатській області    Департаменту патрульної поліції, в якому просив: скасувати, винесену працівником УПП в Закарпатській області лейтенантом поліції Дерев`янко О.І., постанову серії ЕАН № 4069566 від 15 квітня 2021 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн та закрити справу у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення; скасувати, винесену працівником УПП в Закарпатській області лейтенантом поліції Желізник М.В. постанову серії ЕАН № 4069661 від 15 квітня 2021 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850,00  грн та закрити справу у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15 квітня 2021 року  близько 01 год. 30 хв. на 717 км а/д Київ-Чоп працівником УПП в Закарпатській області Дерев`янко О.І. щодо нього як водія автомобіля Фольксваген-Гольф д/н НОМЕР_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, зафіксоване не в автоматичному режимі   серії ЕАН № 4069566 від 15 квітня 2021 року  та накладено стягнення у вигляді штрафу на суму 850,00 грн за керування транспортним засобом із неосвітленим номерним знаком, що не дає чітко визначити символи на відстані 20 метрів, чим порушив п. 2.9.в. ПДР України – керування водієм транспортним засобом з номерним знаком закритим іншими предметами, забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку на відстані 20 метрів. Вказує, що з таким висновком поліцейського не погоджується, оскільки керованим ним автомобіль обладнаний двома лампами для підсвітки номерного знака, а тому при непрацюючій одній лампі – номерний знак вважається освітленим. Зазначає, що в подальшому після винесення інспектором Дерев`янко О.І. постанови він дозволив прослідувати позивачу до місця проживання з метою подальшого ремонту, однак 15 квітня 2021 року  близько 03 год. 14 хв. в м. Ужгород на вул. Швабській він був зупинений працівниками поліції за аналогічних підстав. За вказаним фактом   працівником УПП в Закарпатській області Желізник М.В. було винесено постанову   серії ЕАН № 4069661 від 15 квітня 2021 року та накладено стягнення у вигляді штрафу на суму 850 грн за керування транспортним засобом, у якого був неосвітлений державний номерний знак, в темну пору доби, чим порушив п. 2.9.в. ПДР України – керування водієм транспортним засобом з номерним знаком перевернутим чи неосвітленим. Вважає вказану постанову незаконною з огляду на вищевказане, а також у зв`язку з тим, що його двічі притягнуто за одне й те саме порушення.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Скасовано постанову   про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4069566 від 15 квітня 2021 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто   до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Скасовано постанову   про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4069661 від 15 квітня 2021 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто   до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що надані представником відповідача фотознімки частково освітленого номерного знаку не підтверджують факт керування позивачем в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком, а навпаки спростовують його ж твердження, та доводять, що ОСОБА_1 керував автомобілем в темну пору доби з частково освітленим номерним знаком.   Оскільки в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, тому постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН № 4069566 підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закриттю у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Крім того, оскільки відповідачем не доведено те, що в діях ОСОБА_1 наявна об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, тому постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН № 4069661 підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закриттю у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Управління патрульної поліції в Закарпатській області    Департаменту патрульної поліції     подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що основною метою, якої намагався досягнути законодавець, встановлюючи п. 2.9.в. ПДР та відповідальність за його невиконання була читабельність номерного знаку в темну пору доби, при цьому за умови часткового освітлення номерного знаку даної мети досягнути неможливо, оскільки ряд його символів залишаються нечитабельними. Вказує, що під час розгляду справи про «неналежно освітлений» чи «частково освітлений» номерний знак мова взагалі не йшла, інспектор чітко роз`яснив позивачу, що в разі несправності одного ліхтаря на підсвітці номерного знаку такий знак є неосвітленим. Звертає увагу, що зазначення у фабулі нечитабельності номерного знаку не суперечить об`єктивній стороні даного правопорушення, а лише конкретизує її, не змінюючи суті. Зазначає, що адміністративний позов не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обгрунтованість позовних вимог.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що скаржник не заперечує факту освітлення номерного знаку однією лампою та здійснює при цьому вільне трактування ПДР України та КУпАП, замінюючи чіткі вимоги документів власною думкою, оскільки чинним законодавством передбачено лише два стани номерних знаків: освітлений або не освітлений. Крім того, вказано, що скаржник в апеляційній скарзі жодним чином не коментує та не оскаржує повторно винесену постанову серії ЕАН № 4069661 від 15 квітня 2021 року.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4069566 від 15 квітня 2021 року, інспектором УПП в Закарпатській області лейтенантом поліції Дерев`янком О.І. до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 850 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6   ст. 121 КУпАП.
Відповідно до вказаної постанови, 15 квітня 2021 року близько 01 год. 30 хв. на 717 км а/д Київ-Чоп ОСОБА_1 керував транспортним засобом Фольксваген-Гольф д/н НОМЕР_1 із неосвітленим номерним знаком, що не дає чітко визначити символи на відстані 20 метрів, чим порушив п. 2.9.в. ПДР України – керування водієм транспортним засобом з номерним знаком закритим іншими предметами, забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку на відстані 20 метрів.
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4069661 від 15 квітня 2021 року, інспектором УПП в Закарпатській області молодшим лейтенантом поліції Желізник М.В. до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 850,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6   ст. 121 КУпАП.
Відповідно до вказаної постанови, 15 квітня 2021 року близько 03 год. 14 хв. в м. Ужгород на вул. Швабській ОСОБА_1 керував транспортним засобом Фольксваген-Гольф д/н НОМЕР_1 із неосвітленим державним номерним знаком, в темну пору доби, чим порушив п. 2.9.в. ПДР України – керування водієм транспортним засобом з номерним знаком перевернутим чи неосвітленим. 
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно зі ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями) (далі – ПДР України).
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені зокрема ч. 6 ст. 121 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію). Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Пунктом 10 розділу ІІІ тієї ж Інструкції передбачено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.  
В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. 
В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. 
Статтею 72 КАС України  передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із ч. 1  ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.
Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУПАП.
Відповідно до вимог пункту 2.9.в. ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Частиною 6 статті 121 КУпАП встановлено, що керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 6 статті 121 КУпАП згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення, зафіксоване не в автоматичному режимі   серії ЕАН № 4069566 від 15 квітня 2021 року  за твердженням відповідача відбулося через допущене позивачем керування транспортним засобом із неосвітленим номерним знаком, що не дає чітко визначити символи на відстані 20 метрів.
Пунктом 30.2 ПДР встановлені вимоги до номерних знаків транспортних засобів.
За приписами п. 30.2   ПДР   на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка. Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.
Із вищенаведеного слідує, що у розумінні ПДР України притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 6 статті 121 КУпАП можливе лише у разі повної неосвітленості номерних знаків транспортних засобів. 
Як слідує з матеріалів справи, на підтвердження правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.9.в. ПДР України згідно постанови серії ЕАН № 4069566 відповідач надав два фотознімки, на яких видно, що на автомобілі Фольксваген-Гольф, яким керував позивач, одна лампа підсвітки номерного знаку горить, одна лампа підсвітки номерного знаку не горить д/н НОМЕР_1 (а.с.21-22).
Слід зазначати, що номерний знак на цих фотознімках достатньо освітлений навіть однією лампою підсвітки номерного знаку, при цьому на середню частина номерного знака падає тінь особи, яка здійснювала фотознімок.
Колегія суддів зазначає, що в постанові серії ЕАН № 4069566 від 15 квітня 2021 року  нечітко вказана об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 121 КУпАП, а саме поєднано дві об`єктивні сторони різних за змістом правопорушень: керування транспортним засобом із забрудненим номерним знаком, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, а також керування транспортним засобом із неосвітленим номерним знаком в темну пору доби.
Формулювання у постанові «із неосвітленим номерним знаком, що не дає чітко визначити символи на відстані 20 метрів» суперечить принципу правової визначеності, відповідно до якого в постанові про накладення адміністративного стягнення слід чітко   формулювати, за яке правопорушення накладається адміністративне стягнення.
Крім того, ч. 6 ст. 121 КУпАП не передбачає відповідальності за «керування транспортним засобом з   неосвітленим номерним знаком, що не дає чітко визначити символи на відстані 20 метрів», а також  відповідальності за керування транспортним засобом з частково освітленим номерним знаком.   
Таким чином, у діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.
Посилання скаржника на те, що основною метою, якої намагався досягнути законодавець, встановлюючи п. 2.9.в. ПДР та відповідальність за його невиконання була читабельність номерного знаку в темну пору доби, при цьому за умови часткового освітлення номерного знаку даної мети досягнути неможливо, оскільки ряд його символів залишаються нечитабельними, не можуть братись судом до уваги, оскільки побудовані на довільному тлумаченні  скаржником законодавчих норм.
Щодо постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4069661 від 15 квітня 2021 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6   ст. 121 КУпАП, колегія суддів зазначає, що у  матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 15 квітня 2021 року о 03 годині 14 хвилин в м. Ужгороді по вул. Швабській керував транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком в темну пору доби.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4069566 від 15 квітня 2021 року  та серії ЕАН № 4069661 від 15 квітня 2021 року, якими ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121 КУпАП, є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 6 статті 121 КУпАП, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у справах про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2021 року   у справі № 308/5249/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 21 вересня 2021 року.