Ухвала
Іменем України
 
04 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 504/464/16-ц
провадження № 61-12570ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 червня 2021 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Артеменка І. А., Громіка Р. Д., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, компенсацію моральної шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Житлово-комунальне господарство Чорноморської селищної ради Лиманського району, Чорноморська селищна рада Лиманського району Одеської області, про захист честі, гідності, компенсацію моральної шкоди.
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, компенсацію моральної шкоди.
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про захист честі та гідності, компенсацію моральної шкоди.
 
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області в складі судді: Вінської Н. В. від 17 червня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.
 
10 січня 2021 року ОСОБА_1 , не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 червня 2020 року залишено без руху.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що згідно журналу судового засідання представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 була присутня в судовому засіданні суду першої інстанції 15 червня 2020 року, надавала пояснення по суті справи, та в якому суд видалився до нарадчої кімнати, зазначивши при цьому, що проголошення рішення по справі відбудеться 17 червня 2020 року. 18 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 особисто отримала копію рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 червня 2020 року, про що розписалась в матеріалах справи (т. 2 а. с. 78). Однак, апеляційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 червня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала лише 10 січня 2021 року, тобто з порушенням строків на апеляційне оскарження, передбачених статтею 354 ЦПК України. Згідно довіреності № НМО 092269 від 22 серпня 2017 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4 вести справи в усіх судах загальної юрисдикції, довіреність дійсна до 22 серпня 2020 року (т. 1 а. с. 157).Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії що їх має право вчиняти ця особа. Встановлені апеляційним судом обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_1 та її представникам було достовірно відомо про розгляд цивільної справи, при цьому позивачка на протязі значного періоду часу не цікавилась результатом розгляду її позовної заяви та жодним чином не реалізовувала своє право на доступ до судового рішення та оскарження його в апеляційному порядку. За наведених обставин суд вважав, відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 слід залишити без руху та роз`яснити право на звернення до апеляційного суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 червня 2020 року, в якій зазначити поважні підстави для поновлення процесуального строку та підтвердити їх належними доказами, протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 червня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 червня 2020 року.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що 11 червня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 червня 2020 року. В обґрунтування якої зазначає, що про наявність оскаржуваного рішення суду вона дізналась 13 листопада 2020 року від свого представника - ОСОБА_2 , яка шукаючи інформацію про наступну дату судового засідання по справі, випадкового знайшла оскаржуване рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень, повний текст рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 червня 2020 рок вона отримала лише 17 грудня 2020 року, оскільки суд першої інстанції не реагував на численні її запити про видачу копії рішення. Також зазначено, що причини пропуску на апеляційне оскарження є поважними, оскільки викликані непереборними обставинами, а саме хворобливим станом здоров`я ОСОБА_1 , яка є онкохворою та особою з інвалідністю 1 групи захворювання, а також епідемією, спричиненою поширенням інфекційного захворювання COVID-19. Крім того, зазначено, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 дійсно отримала 18 серпня 2020 року копію рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 червня 2020 року, однак не хотіла хвилювати позивачку висновком суду першої інстанції, тому знаходячись в стані афекту та враховуючи той факт, що її довіреність закінчується через 2 дні, знищила копію оскаржуваного рішення суду та не повідомила про його наявність ОСОБА_1 .
 
Апеляційний суд вказав, що обставини, на які посилається скаржник в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд не можна визнати поважними, за наступних підстав. Відповідно до статті 354 ЦПК учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.
 
Апеляційним судом встановлено, що 
Апеляційним судом встановлено, що згідно довіреності №НМО 092269 від 22 серпня 2017 року, ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4 вести справи в усіх судах загальної юрисдикції, довіреність дійсна до 22 серпня 2020 року. Відповідно до журналу судового засідання представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 була присутня в судовому засіданні суду першої інстанції 15 червня 2020 року, надавала пояснення по суті справи, та в якому суд видалився до нарадчої кімнати, зазначивши при цьому, що проголошення рішення по справі відбудеться 17 червня 2020 року (т. 2 а. с. 69-74). 18 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 особисто отримала копію рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 червня 2020 року, про що розписалась в матеріалах справи (т. 2 а. с. 78). Апеляційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 червня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала лише 10 січня 2021 року, тобто із значним порушенням строку на апеляційне оскарження, передбаченого статтею 354 ЦПК України. Апеляційний суд критично відносить до доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, відносно того, що ОСОБА_1 не було відомо про наявність рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 червня 2020 року, оскільки її представник - ОСОБА_4 , отримавши копію рішення суду ще 18 серпня 2020 року, не хотіла хвилювати позивачку висновком суду першої інстанції, тому знаходячись в стані афекту та враховуючи той факт, що її довіреність закінчується через 2 дні, знищила копію оскаржуваного рішення суду та не повідомила про його наявність ОСОБА_1 , оскільки на їх підтвердження не надано жодних доказів.Апеляційний суд зробив висновок про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 червня 2020 року, оскільки наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними.
 
19 липня 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, підписану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на різні ініціали представників позивача за первісним позовом; на те, що представниками позивача були дві різні людини, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та помилково дійшов висновку, що представник, який отримав 18 серпня 2020 року повний текст ухвали і представник, який подав апеляційну скаргу від 09 січня 2021 року, це одна і та сама особа. ОСОБА_4 надала до апеляційного суду письмові пояснення своїх дій за своїм особистим підписом. Ніяких інших доказів знищення рішення суду та не повідомлення про нього позивача бути не може, оскільки ОСОБА_4 не робила фото фіксації знищення рішення, а зафіксувати не повідомлення взагалі не є можливим, отже вимога апеляційного суду щодо надання якихось додаткових доказів, крім письмового пояснення, не являється законною та обґрунтованою та непередбачена законодавством.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
 
Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).
 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).
 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК України).
 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).
 
Копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (стаття 272 ЦПК України).
 
Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (частина перша статті 64 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
 
Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).
 
Встановивши, що наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про відмову у відкритті апеляційного провадження.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись статтями 260, 389, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, компенсацію моральної шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Житлово-комунальне господарство Чорноморської селищної ради Лиманського району, Чорноморська селищна рада Лиманського району Одеської області, про захист честі, гідності, компенсацію моральної шкоди. 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                              В. І. Крат
 
                                                                                                       Н. О. Антоненко
 
                                                                                                       М. М. Русинчук