ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/192/21  Номер провадження 22-ц/814/1746/21	Головуючий у 1-й інстанції Гришко О. Я.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.
Суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 19 травня 2021 року (повний текст складено 24.05.2021 року)
у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року АТ «Універсал банк» звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що, 24.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 24.07.2019 року. 
Зазначають, що Анкета-заява, як у ній визначено, разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. При цьому, підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок.
Вказують, що AT «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами та на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
При цьому, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим, станом на 30.09.2020 року його заборгованість перед банком становить 18726,59 грн., в тому числі 18726,59 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту).
З урахуванням наведеного прохав стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором про надання банківських послуг «Monobank» від 24.07.2019 року в розмірі 18726,59грн, станом на 30.09.2020 р., та вирішити питання судових витрат (а.с.1-7).

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 19 травня 2021 року позов Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал банк» заборгованість за тілом кредиту за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 24.07.2019 року, станом на 30.09.2020 року, у розмірі 18726,59 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал банк» судові витрати у розмірі 2270,00 гривень.

З вказаним рішенням не погодився відповідач, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин справи, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Банком до тіла кредиту було включено процентну ставку за користування кредитом, процентну ставку (прострочену), суму комісії та пені та ін., тобто позивачем фактично не було детально обраховано складові частини заборгованості відповідача.
       Вважає, що реальне тіло кредиту становить 7179,53 грн. (на дату останнього користування кредитним лімітом – 30.09.2019 року), після чого апелянтом було внесено кошти на погашення боргу в сумі 500грн – 30.10.2019 р. та 3200грн – 20.02.2020 року. Відтак, визначена Банком до стягнення сума боргу за тілом кредиту в розмірі 18726,59грн не відповідає дійсності та позивачем не надано повного та точного розрахунку такого боргу.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 

Місцевим судом установлено, що 24.07.2019 року між АТ «Універсал банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг «Monobank», згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка (а.с.9).
Вказаною анкетою-заявою до договору про надання банківських послуг від 24.07.2019 року, відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом із Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг та, відповідно, підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови.

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 24.07.2019 року, доданого до позовної заяви, вбачається, що позивач нарахував відповідачу (станом на 30.09.2020 року) заборгованість у розмірі 18726,59 грн., яка, складається з наступного: 18726,59 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 0.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 0.00 грн. - заборгованість по судовим штрафам (а.с.8).

Задовольняючи вимоги банку суд першої інстанції виходив із того, що, договір є обов`язковим для виконання, проте відповідач не виконує умов кредитного договору №б/н від 24.07.2019 року, внаслідок чого утворилась заборгованість, сума якої доведена належним розрахунком, відтак, підлягає до стягнення у визначеному розмірі.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного. 

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Так, аналізуючи зазначені норми права та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості, станом на 30.09.2020 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком за тілом кредиту становила – 18726,59грн, яка була стягнута судом першої інстанції з боржника на користь позичальника.

Доводи апелянта про те, що Банком до тіла кредиту було включено процентну ставку за користування кредитом, процентну ставку (прострочену), суму комісії та пені та ін., тобто позивачем фактично не було детально обраховано складові частини заборгованості відповідача, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки наданий Банком розрахунок заборгованості за договором б/н від 24.07.2019 року, станом на 30.09.2020 року, є належним чином оформлений та відомостей про включення до розміру заборгованості за тілом кредиту інших платежів не містить.
Належного контр розрахунку стороною відповідача не надано, та на підставі належних та допустимих доказів, наприклад, висновку експертизи, розрахунок заборгованості за договором б/н від 24.07.2019 року, наданий Банком, не спростовано.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі за їх доведеності та обґрунтованості.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення процентів.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. 

При цьому, як убачається з матеріалів справи, а саме протоколу судового засідання від 19.05.2021 року (а.с.47) та вступної та резолютивної частин рішення суду (а.с.48), датою постановлення оскаржуваного судового рішення є 19.05.2021 року. При цьому, при виготовленні повного тексту судового рішення, місцевим судом було допущено явну описку, визначивши датою ухвалення відповідного рішення - 24.05.2021 року (дата складання повного тексту судового рішення),яка може бути виправлена в будь-який час, як за заявою сторін по справі так і за ініціативою суду. Відтак, вказана обставина не позбавляє апеляційний суд можливості перегляду оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку на предмет законності та обґрунтованості .

       Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,- залишити без задоволення.
Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 19 травня 2021 року, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ                                                Т.О. Кривчун

СУДДІ                                                        П.С. Абрамов 

                                                                       Л.І. Пилипчук

Повний текст постанови виготовлено 30.07.2021 року.