Номер провадження: 22-ц/813/8252/21 
Номер справи місцевого суду: 947/5379/21
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Комлевої О.С., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 нов ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу
В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року, ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2021 року позовні вимоги  ОСОБА_3  (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) про розірвання шлюбу, – задоволено. 
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований 07.08.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 754, які від шлюбу мають одну неповнолітню дитину, - розірвано. 
Шлюб між  ОСОБА_1 та ОСОБА_4  вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.
Позивачу після розірвання шлюбу залишено прізвище « ОСОБА_5 ».
Відповідачу після розірвання шлюбу залишено прізвище « ОСОБА_5 ».
Стягнуто з  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_3  (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. /п`ять тисяч гривень 00 копійок/.
Стягнуто з  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_3  (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 908,00 грн. /дев`ятсот вісім гривень 00 копійок/.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 новича - Племениченко ОСОБА_6 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить суд рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2021 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги позивача залишити без задоволення та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. 
У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_3 – ОСОБА_7 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.  
Відповідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя {Пункт 1 частини четвертої статті 274 із змінами, внесеними згідно із Законом № 460-IX від 15.01.2020}
Даний спір підпадає під вказане визначення наведеної норми закону.
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю. 
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення. 
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. 
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 07.08.2009 року зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис №754, що вбачається з свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції /а.с.5/.
Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_9 , про що 02.11.2010 року складено відповідний актовий запис №1038, згідно з свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_4 , виданого Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції /а.с.6/.
На теперішній час сторони проживають окремо, шлюбні відносини припинено, спорів щодо визначення місця проживання дитини або поділу спільного майна не заявлено.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 , районний суд, з урахуванням визнання відповідачем ОСОБА_1 позовних вимог, дійшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
 
Так, відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
 
Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.
 
За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.
 
Частиною 1 ст. 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач – визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Судовим розглядом справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 скористався своїми процесуальними правами та у своїй заяві від 08.04.2021 року визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, не погодившись з фактичними обставинами справи, зокрема причинами розірвання шлюбу, зазначеними позивачем (а.с. 36). 
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.
Слід зазначити, що у доводах апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_10 не оскаржує фактичні обставини справи, а лише посилається на порушення судом норм процесуального права, а саме ігнорування судом критеріїв пропорційності та розумності під час стягнення витрат на правову допомогу, що на думку апелянта відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення Київського районного суду м.Одеси від 08.04.2021 року та постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Однак апеляційний суд вважає вказані доводи апелянта необґрунтованими та безпідставними, з огляду на таке. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_3 також просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частиною 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., стороною позивача були надані наступні докази:
1.Витяг з Договору про надання правової допомоги №353 від 01.02.2021 року, укладений Адвокатським об`єднанням Адвокатською компанією «Чудновський і партнери» в особі адвоката Тавлуй О.В., яка є учасником вищевказаного об`єднання (а.с. 11-12);
2.Копія ордеру на надання правової допомоги (а.с. 13);
3.Копія прибуткового касового ордеру №4, який видано Адвокатським об`єднанням Адвокатською компанією «Чудновський і партнери» щодо сплаченої суми адвокатського гонорару у розмірі 5000 грн. (а.с. 14);
4.Детальний опис робіт (наданих послуг) із зазначенням витраченої кількості годин щодо первинної консультації клієнта , ознайомлення із обставинами справи, документами, узгодженням правової позиції, складення адвокатом договору про надання правової допомоги, витягу з договору про надання правової допомоги, детального опису робіт, складення адвокатом позовної заяви, підготовка адвокатом пакету документів необхідних для подання позовної заяви, подання позовної заяви до суду, участь адвоката в судових засіданнях (а.с. 15). 
Таким чином, ретельно дослідивши надані докази щодо розміру витрат на правничу допомогу адвоката, суд дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.
При цьому, твердження апелянта про те, що 02.04.2021 року, стороною відповідача на адресу суду засобами електронної пошти були направлені заперечення щодо стягнення витрат на правову допомогу, які були грубо та безпідставно проігноровані судом першої інстанції є помилковими, оскільки як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, суд надав їм оцінку та зазначив, що вказані доводи є суб`єктивною думкою представника відповідача (а.с. 45). 
Апеляційний суд також критично оцінює твердження апелянта про те, що позовна заява «про розірвання шлюбу» є шаблонною та найпростішою із усіх можливих, оскільки позовна заява про розірвання шлюбу подана до Київського районного суду м.Одеси є такою, що відповідає нормам чинного законодавства та подана із додержанням норм чинного законодавства, зокрема ст.ст. 175-177 ЦПК України, про що зазначено в ухвалі про відкриття провадження від 24.02.2021 року (а.с. 19). 
Посилання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_10 про те, що суд першої інстанції не надав будь – якого строку сторонам на примирення є неспроможними, з огляду на наступне. 
 
Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя.
Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (ч.7 ст. 240 ЦПК України).
Системний аналіз норм Сімейного кодексу України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком (Постанова Верховного суду від 30.05.2019 року, справа №442/6319/16-ц). 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 жодного разу особисто не з`являвся на судові засідання. 
 
Як вже було встановлено судом, лише 08.04.2021 року відповідачем було подано до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання ним позовних вимог у частині розірвання шлюбу та не погодження з фактичними обставинами справи, зокрема щодо причин розірвання шлюбу, (а.с. 36), проте щодо розірвання шлюбу відповідач не заперечував.
Слід зазначити, що матеріали справи також не містять жодних заяв зі сторони відповідача щодо надання строку для примирення та необхідності у цьому.
За таких обставин, у суду були відсутні підстави для надання строку для примирення сторін. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали б на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
 Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 новича - ОСОБА_11  - залишити без задоволення. 
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 28.09.2021 року.

Головуючий                                                         Т.В. Цюра

Судді:          Л.А. Гірняк                                

О.С. Комлева