П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/17027/20                                      Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Н.М.   
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
08 липня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Курка О. П. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства "Автоцентр" Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове тисячоліття" до Київської митниці Держмитслужби України про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови, 
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2020 року Дочірнє підприємство "Автоцентр" Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове тисячоліття" звернулося до суду з позовом до Київської митниці Держмитслужби України, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 14.09.2020 №UA100000/2020/300223/1 та картку відмови в прийнятті митної вартості №UA100550/2020/00093.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року позов задоволено в повному обсязі.
Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Зокрема, апелянт зазначає, що обов`язок доведення митної ціни товару покладений на декларанта, а митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
На переконання апелянта, при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів від 14.09.2020 №UA100000/2020/300223/1 та картки відмови в прийнятті митної вартості №UA100550/2020/00093, митний орган діяв на підставі закону, в межах своїх повноважень, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття таких рішень.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив доводи відповідача та просив залишити подану апеляційну скаргу без задоволення. 
Оскільки предметом оскарження є рішення суду першої інстанції ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 311 КАС України.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
З матеріалів справи встановлено, що 14.09.2020 до відділу митного оформлення №2 митного поста "Житомир" Київської митниці Держмитслужби уповноваженою особою Дочірнього підприємства "Автоцентр" Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове тисячоліття" було подано митну декларацію №UA100550/2020/128753 з метою митного оформлення товару "легковий автомобіль, марка - CITROEN, модель - С8, кількість місць для сидіння - 8, номер кузова - НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення-2006" в режимі "імпорт".
Митну вартість товару декларантом визначено самостійно за основним методом (за ціною договору) на рівні 893,80 євро.
Київською митницею Держмитслужби України прийнято рішення про коригування митної вартості від 14.09.2020 №UA100000/2020/300223/1, у графі "Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" якого вказано: "До митного оформлення надано платіжне доручення в іноземній валюті від 24.07.2020 №30, що не може бути використано як документ, що підтверджує ціну, що сплачена за оцінювані товари у зв`язку із тим, що документ не містить підпису уповноваженої особи банку та печатки банку, що свідчили б про те, що платіж за даним документом дійсно відбувся. Крім того, для митного оформлення не подано документ, який свідчить про те, що оцінюваний товар належить юридичній особі, що уклала договір купівлі-продажу від 21.07.2020 №71071208 зі сторони продавця, що викликає сумніви у достовірності правочину, у т.ч. у праві власності ОСОБА_1 /Zuipicher Str на оцінюваний товар та праві Copart розпоряджатися оцінюваним товаром та визначати ціну продажу транспортного засобу. Крім того, у свідоцтві про право власності на транспортний засіб власником зазначено особу, відмінну від тієї, що уклала договір купівлі-продажу від 21.07.2020 №71071208 зі сторони продавця. Додатково надане платіжне доручення від 24.07.2020 №30JBKLK7 також не може бути використано як документ, що підтверджує ціну, що сплачена за оцінювані товари, у зв`язку із тим, що отримувачем платежу є особа ОСОБА_2 , яка не є стороною купівлі-продажу оцінюваного товару; банківські реквізити (банк отримувача, номер рахунку КРЕДИТ) не відповідають банківським реквізитам продавця, що зазначені у рахунку-фактурі від 21.07.2020 №71071208. Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч. 3 ст. 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості схожого транспортного засобу за МД від 14.07.2020 №UA305160/2020/31947 - автомобіль легковий, бувший у використанні - марка CITROEN, модель/тип - С8, тип НОМЕР_2 та картки відмови в прийнятті митної вартості №UA100550/2020/00093, митний орган діяв на підставі закону, в межах своїх повноважень, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття таких рішень.
У зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості від 14.09.2020 №UA100000/2020/300223/1, відповідачем цього ж дня було винесено картку відмови в  прийнятті митної вартості №UA100550/2020/00093 та вказано на необхідність подання належним чином оформленої митної декларації відповідно до рішення про коригування митної вартості.
Вважаючи такі рішення необґрунтованими та протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності оскаржуваних рішень, в той час як позивач надав усі необхідні документи, передбачені Митним кодексом України, для визначення митної вартості товару за ціною договору, які містили всі необхідні числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, відзначає наступне.  
Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються  Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012 року  (далі - МК України).
Відповідно до вимог ч.1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Частина 1 ст. 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.
Положенями ст. 49 МК України передбачено те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому  розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Частина 4 ст. 58 МК України  вказує, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 Кодексу).
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).
Згідно ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу вимог ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу ч.ч. 1 та 2 ст. 53 МК України слідує те, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Як засвідчується матеріалами справи, позивачем разом із митною декларацією було подано наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) (Invoice) від 21.07.2020 №71071208; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; документ, що підтверджує вартість перевезення транспортного засобу б/н від 09.09.2020; договір про надання послуг митного брокера ПМБ/6/2020/ЮО від 02.03.2020; загальні комерційні умови Copart Deutschiand Gmbh від 08.06.2020; Gate Pass від 28.07.2020; реєстрація учасника аукціону від 08.06.2020 №700243063; інформація по лоту від 21.07.2020 №50062029; фото від 14.09.2020; довідка сертифікації АЄС Стандарт від 08.08.2020 №70507-Д, підтвердження продажу транспортного засобу від 20.08.2020.
Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч. 2 вказаної статті основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).
Частиною 3 ст. 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч. 4 ст. 57 МК України).
Згідно частини 5 вказаної статті Кодексу у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (ч. 6 ст. 57 МК України).
За приписами ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Згідно ч. 2 зазначеної статті МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до ч. 3 ст. 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч.1 ст. 57 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Відповідачем не заперечується, що позивачем до митного оформлення надано перелік документів для визначення митної вартості транспортного засобу із застосуванням основного методу – за ціною договору.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 ст. 54 МК України).
У відповідності до ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.
Частина 5 ст. 54 МК України передбачає, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Разом з тим, відповідно до ч. 7 ст. 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Судова колегія не заперечує право органу доходів і зборів перевіряти достовірність або точність будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів (частина п`ята статті 54 МК України), проте вважає, що при цьому він має довести  підстави застосування норм частини третьої статті 53 МК України: наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, ознаки підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що митну вартість імпортованого автомобіля було визначено позивачем на рівні 893,80 євро. Водночас, коригування митної вартості товару було проведено митним органом на підставі ст. 64 МК України за резервним методом визначення митної вартості.
При цьому, в рішенні відповідачем було зазначено, що з огляду на вимоги ч. 2 ст. 52, ч. 2 ст. 53, ч.5 ст. 54, ч. 1 ст. 368 МК України документи подані для митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей що підтверджують числові значення складових митної вартості.
Однак, суд не погоджується з такою позицією відповідача та зазначає наступне.
Так, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Натомість, митним органом у своєму рішенні не було обґрунтовано зазначено, в чому саме полягали об`єктивні сумніви чи неточності у заявленій позивачем митній вартості товару.
При цьому, відповідачем не спростовано, що в поданих декларантом документах відсутні ознаки підробки, вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та підтверджують можливість визначення митної вартості за першим методом (ціною договору).
В даному випадку, митну вартість імпортованого автомобіля було визначено позивачем за рахунком (інвойсом) від 21.07.2020 №7107108.
Так, у червні 2020 року Дочірнє підприємство "Автоцентр" TOB "Нове тисячоліття", було приєднано на загальних комерційних умовах для участі в аукціонах на сайті Copart Deutschland GmbH2/Zulpicher Str.
На підставі даних умов ДП "Автоцентр" ТОВ "Нове тисячоліття" прийняло участь в проведенні аукціону по Лоту №50062029 на придбання автомобіля Citroen С8 2007 року випуску.
Після проведення аукціону Copart Deutschland GmbH2/Zulpicher Str. визначив ДП "Автоцентр" TOB "Нове тисячоліття" його переможцем, у зв`язку з чим на електронну адресу позивача було направлено Рахунок-фактуру (Invoice) від 21.07.2020 №71071208 на суму 793,80 євро. У підтвердження факту оплати надано платіжне доручення від 24.07.2020 №30 про сплату на користь бенефіціара - ОСОБА_1 /Zulpicher Str. - 793,80 євро. 
У подальшому, згідно розпорядження від 26.07.2020 №7 "Про службове відрядження" було здійснено перевезення автомобіля на умовах поставки EXW, власним транспортом, місце завантаження згідно виписаного Gate Pass від 28.07.2020. Транспортні витрати складали 100 євро, що підтверджує довідка від 09.09.2020 №32.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем було підтверджено заявлена митна вартість товару на рівні 893,80 євро.
При цьому, доводи відповідача про відсутність документу, що підтверджує право власності особи, що уклала договір купівлі-продажу від 21.07.2020 №71071208, судовою колегією відхиляється, оскільки питання правомірності набуття права власності компанією ОСОБА_1 / ОСОБА_3 на транспортний засіб та його відчуження не є предметом розгляду та дослідження в межах даної справи. 
Судом першої інстанції доречно звернуто увагу на той факт, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що окремий договір купівлі-продажу з цією компанією позивачем не укладався, оскільки останнім лише було підписано загальні умови приєднання до аукціону, за результатами проведення якого було видано рахунок-фактуру (Invoice).
Що стосується заперечень відповідача про неможливість врахування платіжного доручення, з огляду на відсутність на ньому підпису уповноваженої особи банку та печатки банку, то суд вважає їх безпідставними, оскільки відповідачем не доведено, що наявність таких реквізитів є обов`язковою при здійсненні платежу із застосуванням платіжної системи "SWIFT", яка була використана при здійсненні оплати транспортного засобу.
Крім того, неврахування відповідачем додатково поданого декларантом платіжного доручення від 24.07.2020 №30JBKLK7 як доказу оплати транспортного засобу, судовою колегією також оцінюється критично, оскільки той факт, що отримувачем у цьому платіжному дорученні зазначено JP MORGAN CHASE BANK, не свідчить про неможливість його врахування його як доказу сплати обумовленої ціни.
Так, здійснення переказів в іноземній валюті здійснюється виключно з використанням кореспондентських рахунків, відкритих в іноземних банківських установах, чим і пояснюється зазначення цього отримувача. При цьому, у призначенні платежу вказано отримувача коштів - Copart Deutschland GmbH2/Zulpicher Str та інвойс №71071208 від 21.07.2020.
При цьому, судова колегія також зазначає, що відповідачем безпідставно зроблено посилання на відсутність документу, що підтверджує право власності особи, що уклала договір купівлі-продажу від 21.07.2020 №71071208, оскільки окремий договір купівлі-продажу з цією компанією Copart Deutschland GmbH2/Zulpicher Str. позивачем не укладався, позаяк останнім лише було підписано загальні умови приєднання до аукціону, за результатами проведення якого було видано рахунок-фактуру (Invoice).
Крім того, питання правомірності набуття права власності компанією Copart Deutschland GmbH2/Zulpicher Str. на транспортний засіб та його відчуження виходять за межі юрисдикції даного судового провадження. 
Таким чином, судова колегія доходить до переконання, що позивачем одночасно з митною декларацією в повному обсязі надано до митниці документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару. Зокрема, факт придбання автомобіля за заявленою митною вартістю підтверджується  рахунком (інвойсом) та наданими платіжними дорученнями.   
Правомірність набуття права власності на вказаний автомобіль та рахунку (інвойсу)  ніким не були оскаржені, а тому зазначений рахунок-фактура та банківські документи є належними доказами на підтвердження ціни товару.
Додатково, судова колегія  зазначає, що митним органом не вказано на наявність будь-яких розбіжностей чи ознак підробки документів або відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, про відсутність у митного органу необхідних та достатніх правових підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості від 14.09.2020 №UA100000/2020/300223/1 та картки відмови в прийнятті митної вартості №UA100550/2020/00093.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вказаним вимогам рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року відповідає.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія не віднайшла підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби України залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Курко О. П.