справа № 757/56194/20-ц                                                    головуючий у суді І інстанції Вовк С.В.
провадження № 22-ц/824/8098/2021             суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

 
         ПОСТАНОВА      
      ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

29 червня 2021  року                                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
                               
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лапчевської О.Ф., Нежури В.А.,  	
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Державного космічного агентства України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного космічного агентства України про визнання протиправним та скасування наказу, -
 
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного космічного агентства України про визнання протиправним та скасування наказу Державного космічного агентства України від 04.12.2020 №33-КПЗС «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , директора ДП завод «Арсенал».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Наказом Державного космічного агентства України від 04 грудня 2020 року №33-кпзс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , директора ДП завод «Арсенал» позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни (невиконання обов`язків, визначених у Контракті). З зазначеним Наказом він не погоджується, вважає його протиправним.
Вважає, що Державним космічним агентством України грубо порушено вимоги ст. 149 КЗпП України щодо відібрання письмових пояснень з приводу порушення трудової дисципліни.
Зазначає, що відповідальною особою на ДП завод «Арсенал» за подання звітів керівника про виконання був начальник планово-економічного відділу ОСОБА_2, яка прийнята на посаду 10.03.2020 (наказ про прийняття на роботу №46к від 06.03.2020) та звільнена 02.11.2020 (наказ про звільнення з роботи №214к від 02.11.2020). Звіт за 3-й квартал 2020 листом ДП завод «Арсенал» №886 від 23.10.2020 подано своєчасно до ДКАУ через скриньку для подачі кореспонденції, однак канцелярією ДКАУ даний звіт зареєстровано за вх. № 4432-Е від 18.11.2020.
Відтермінування укладання Контракту зі сторони Міністерства оборони України за Державним оборонним замовленням суттєво вплинуло на фінансовий стан заводу, чим спричинено виникнення заборгованості із виплати заробітної плати з серпня 2020 року. ДП завод «Арсенал» листами від 06.11.2020 №912 та від 19.11.2020 №956 проінформувало Державне космічне агентство України про те, що заборгованість із виплати заробітної плати перед працівниками підприємства виникла в зв`язку із затримкою зі сторони Міністерства оборони України укладання контракту за державним оборонним замовленням на модернізацію виробу ЗСУ-23-4М-А1. Позивачем вживалися заходи щодо прискорення підписання Міністерством оборони України Контракту за державним оборонним замовленням на модернізацію виробу ЗСУ-23-4М-А1, а відтак як наслідок, надходження відповідних грошових коштів на виплату заробітної плати працівникам підприємства.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 рокупозов ОСОБА_1 до Державного космічного агентства України про визнання протиправним та скасування наказу  задоволено. Визнано протиправним та скасовано Наказ Державного космічного агентства України від 04 грудня 2020 року № 33-КПЗС «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , директора ДП завод «Арсенал».
Не погодившись із вказаним судовим рішенням Державне космічне агентство Україниподало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати, позов залишити без розгляду.
 
При цьому зазначає, що відповідач не був повідомлений належним чином про час розгляду справи, яке згідно журналу судового засідання відбулося  11.02.2021 року об 15.40 год.. Судом порушено  строк  виготовлення  повного тексту рішення суду. У вступній та резолютивній частині судового рішення вказано, що повний текст рішення буде  виготовлено протягом п`яти днів. Натомість повний текст рішення виготовлено 16.02.2021 року. Після 16.02.2021 року суд обмежував право відповідача на ознайомлення з матеріалами справи та отриманням повного тексту судового рішення. В Єдиному державному реєстрі судових рішень оскаржуване рішення оприлюднено  26.02.2021 року, яке надіслано судом  25.02.2021 року. Вважає, що відповідача було позбавлено можливості надати заперечення на відповідь на відзив позивача. Суд не  врахував зловживання позивачем процесуальними права та не залишив позов без розгляду. При  відкритті провадження  у справі  порушено норми процесуального права  ст. 175 ЦПК України.  
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
 
18 травня 2021 року до суду надійшов відзив представника позивача - адвоката  Шевченко Т.Ю., згідно якого позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду  першої інстанції без змін. При цьому зазначає, що сторони були належним чином повідомленні про час  розгляду  справи. Неподання заперечення не перешкоджає  розгляду справи по суті, а є правом сторони. Апелянт не зазначає  будь-яких порушень норм  матеріального права, а отже, рішення суду є законним та обґрунтованим.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції встановлено, щоНаказом Державного космічного агентства України від 04 грудня 2020 року №33-кпзс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , директора ДП завод «Арсенал» позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни (невиконання обов`язків, визначених у Контракті). Підстави: службові записки структурних підрозділів ДКА на доручення Голови ДКА від 30.11.2020 № 70/Д; лист ДКА від 03.12.2020 № 4869/10-16Д07/20; Акт про ненадання письмового пояснення від 04.12.2020.
 
Згідно з листком-непрацездатності серія АКА № 977193 позивач перебував на лікарняному з 02.12.2020 по 11.12.2020 року, став до роботи 12.12.2020 року.
 
Листом ДКА від 03.12.2020 року ОСОБА_1 запропоновано надати письмові пояснення у термін до 12 год. 00 хв. 4 грудня 2020 року щодо порушення ним трудової дисципліни.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний наказ не відповідає  по формі та змісту вимогам трудового законодавства, оскільки його прийнято без належного з`ясування усіх обставин, які передували його прийняттю, без викладення конкретних обставин та фактів порушень трудової дисципліни працівником та із порушенням встановленої законом процедури, а відтак він підлягає скасуванню.
 
При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
 
Згідно статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Статтею 43 Конституції України визначеноправо кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється.
 
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
 
Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
 
Одним із видів юридичної відповідальності є дисциплінарна відповідальність. У сфері виконання найманої праці вона полягає в обов`язку працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, давати звіт перед роботодавцем за свої протиправні дії та нести дисциплінарні стягнення, передбачені нормами трудового законодавства.
 
Дисциплінарна відповідальність, як і будь-яка інша юридична відповідальність, має примусовий характер. Він полягає в тому, що стосовно працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, роботодавцем можуть уживатися заходи примусового впливу, примусова санкція, яка спричиняє для порушника певні негативні наслідки.
 
Заходи дисциплінарного стягнення, що застосовуються до деяких працівників, які несумлінно виконують свої трудові обов`язки, зазначено у статті 147 КЗпП України.
 
Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
 
Відповідно до статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.
 
Дисциплінарне стягнення, відповідно до вимог статі 148 КЗпП України, застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
 
Статтею 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
 
Відповідно до статті 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.
 
Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.
 
Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто, наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника.
 
Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 569/9812/16-ц (провадження № 61-29869св18) та у справі № 592/1551/16-ц від  27 березня 2019 року.
 
Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.
 
При розгляді судами справ щодо накладення дисциплінарних стягнень судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для накладення стягнення, чи дотримані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховувались обставини, за яких вчинено проступок тощо.
 
Судом  першої інстанції встановлено, що в наказі про накладення дисциплінарного стягнення на позивача у вигляді догани не зазначено, в чому конкретно полягали порушення трудового законодавства, посадових обов`язків або інших підвідомчих нормативних актів з боку позивача, коли мало місце порушення.
 
Отже, суд першої інстанції вірно вважав, що відсутність у зазначеному наказі викладення конкретних обставин та фактів порушень трудової дисципліни працівником ОСОБА_1 з визначенням строку таких порушень, позбавляє можливості перевірити та дати оцінку обґрунтованості таких фактів та своєчасності притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 488/2913/16-ц (провадження № 61-30164св18).
 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невідповідність оспорюваного наказу по формі та змісту вимогам трудового законодавства, оскільки його прийнято без належного з`ясування усіх обставин, які передували його прийняттю, без викладення конкретних обставин та фактів порушень трудової дисципліни працівником та із порушенням встановленої законом процедури.
 
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК  України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
 
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
 
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
 
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
 
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
 
За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
 
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
Що ж стосується доводів апеляційної скарги з приводу порушень процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
 
З матеріалів справи видно, що позов подано у грудні 2020 року, судові засідання неодноразово призначалися  судом першої інстанції, про що було повідомлено сторони, відповідачем подано відзив на позовну заяву з висловленням власної позиції, а тому, колегія суддів вважає безпідставним  посилання апелянта на позбавлення його можливості подати заперечення на відповідь на відзив позивача. Крім того відсутність даних заперечень не перешкоджає розгляду справи по суті. 
 
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, представники відповідача були повідомлення про розгляд справи, що призначений на 11.02.2021 року об  08.30 год. належним чином, що підтверджується  розпискою (т.2, а.с. 162). Згідно журналу судового засідання від 11.02.2021 року судове засідання розпочато  о 15 год. 40 хв.. Особи, які беруть участь у справі в  судове засідання не з`явилися (а.с. 240).
 
Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про неналежне  повідомлення відповідача про час та місце  розгляду справи, оскільки вказане спростовується матеріалами справи. Проведення судового засідання із затримкою у часі не є обов`язковою та самостійною підставою для скасування судового рішення у даному випадку. Посилання апелянта  на перенесення судового засідання секретарем не підтверджується належними та допустимими доказами. Заяв щодо відкладення розгляду справи  відповідачем подано не було.
 
Що ж до інших доводів апелянта, колегія суддів виходить з того, що виготовлення повного тексту судового рішення через 5 днів після проведення судового засідання, з урахуванням  ч. 6 ст. 258 ЦПК України, відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства. А  отримання та оприлюднення оскаржуваного рішення з порушенням визначених строків не є підставою для скасування судового рішення, враховуючи його обґрунтованість та вірне вирішення спору по суті.
Ухвалюючи рішення колегія суддів, крім іншого, приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в  рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
  Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».
Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову з дотриманням норм матеріального та процесуального права.  
 
Доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки вони зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду по суті спору, викладених в рішенні.
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах,  ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державного космічного агентства України залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Головуючий:                                                                         Р.В. Березовенко                                  
 
Судді:                                                                                     О.Ф. Лапчевська
 
                                                                                                  В.А. Нежура