Єдиний унікальний номер 240/895/15-ц 
Номер провадження 22-ц/804/1990/21        

Головуючий в І інстанції Шинкаренко А.І.                                             Єдиний унікальний номер 240/895/15-ц
Доповідач – Папоян В.В.                                                                           Номер провадження 22-ц/804/1990/21

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И

28 липня 2021 року Донецький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Папоян В.В. 
суддів Агєєва О.В., Мальованого Ю.М.,
за участю секретаря Гладуха О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 17 червня 2021 року цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність службових (посадових) осіб Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), заінтересована особа – ОСОБА_2 , (головуючий у 1 інстанції суддя Шинкаренко А.І.), 

В С Т А Н О В И В :
11.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця. В обґрунтування вимог зазначав, що в провадженні Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби з лютого 2016 року перебуває на виконанні виконавчий лист виданий Олександрівським районним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на його користь боргу в сумі 62000 грн, витрат по сплаті судового збору в сумі 620,00 грн та витрат на правову допомогу і сумі  1000 грн. Виконавче провадження №50066281.
Посилаючись на порушення його прав, як стягувача, просив визнати противоправною бездіяльність державного виконавця Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Купінець О.С., що полягає у несвоєчасній реалізації всіх заходів, встановлених законом для забезпечення виконання рішення суду, порушення основних засад виконавчого провадження закріплених у ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження». Також просив визнати незаконною бездіяльність начальника Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Павленко Л.В., яка полягає у порушенні вимог ч. 2 ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» щодо розгляду його заяви про відвід державного виконавця Купінець О.С.
Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 17 червня 2021 року провадження по справі в частині вимог скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Купінець О.С., що полягала у несвоєчасній реалізації всіх заходів, встановлених законом, для забезпечення виконання рішення суду, за період з 2016 року по березень 2021 року – було закрито.
В задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині щодо визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Купінець О.С., що полягала у несвоєчасній реалізації всіх заходів, встановлених законом, для забезпечення виконання рішення суду, за період з березня 2021 року по день звернення до суду, а також в частині щодо визнання неправомірною бездіяльність в.о. начальника Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Павленко Л.В., що полягало в порушенні вимог ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» – відмовлено.
Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції. 
В обґрунтування доводів зазначає, що при зверненні до суду зі скаргою на дії держвиконавця висував виключно дві вимоги та обґрунтовував свою скаргу у тому числі тим, що йому не було надано копію постанови про опис та накладення арешту, не було завчасно вжито заходів для звернення стягнення на нерухоме майно. Відповідна заява виконавця про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно була подана до суду лише через місяць після подання ним скарги. Вважає помилковим посилання суду на постанову про арешт майна  від 16.04.2021 року, оскільки до опису постанови не було включено нерухоме майно. 
Погоджується з тим, що постанову від 23.04.2021 року про відмову у відводі було винесено вчасно, але зазначає, що його не було повідомлено про результати розгляду заяви про відвід; копію постанови він не отримував, відділом ДВС не надано жодних доказів надсилання зазначеної постанови на його адресу. Вважає, що судом допущено порушення процесуального права, а саме прийнято заперечення на скаргу, що не передбачено, та порушено строки розгляду скарги.
Олександрівським районним ВДВС Східного межрегіонального управління  Міністерства юстиції (м.Харків) було надано відзив, у якому зазначено клопотання про відмову у задоволенні апеляційної скарги. Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги зазначають, що державним виконавцем вживаються всі можливі заходи щодо виконання рішення згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження». Борг не погашено у зв`язку з відсутністю у боржника будь-якого доходу та належного майна.
Зазначає, що у зв`язку з  відсутність підстав для відводу виконавця Купінець О.С. 23.04.2021 року було винесено постанову про відмову у відводі, копія якої того ж дня направлена простою кореспонденцією за вих. №8745 на адресу заявника. Про її отримання останній засвідчив у суді 16.06.2021 року. Крім того, 06.05.2021 року він знайомився з матеріалами виконавчого провадження. 
ОСОБА_1 надав заперечення на відзив, у якому просив задовольнити його скаргу у повному обсязі та зазначив, що твердження виконавчої служби не відповідають дійсним обставинам справи.
В судовому засіданні апеляційного суду представник Олександрівського районного ВДВС Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін.
Інші особи, які приймають участь у справі у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, зокрема на ім`я ОСОБА_1 . Останні апеляційний суд про причини неявки у судове засідання 28 липня 2021 року не повідомили і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явились у судове засідання без поважних причин.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб Державної виконавчої служби передбачено врегульовано розділом VІІ ЦПК України та розділом Х Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини першої статті 74 Закону «Про виконавче провадження» та статей 447 та 448 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають,  що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. 
З матеріалів справи убачається, що рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 13 січня 2016 року у справі №240/895/15-ц було задоволено вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на його користь суму боргу в сумі 62000 грн,  витрати по сплаті судового збору в сумі 620,00 грн та витрати на правову допомогу і сумі  1000 грн. Рішення набрало чинності та 01 лютого 2016 року Олександрівським районним судом Донецької області було видано стягувачу виконавчий лист №240/895/15-ц.
Постановою від 03 лютого 2016 року державним виконавцем Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби, на підставі зазначеного виконавчого листа, було відкрито виконавче провадження №50066281.
Під час вчинення виконавчих дій, у лютому 2016 року державні виконавці, для встановлення майнового стану боржника, зробили запити до державних установ: відділу Держгеокадастру в Олександрівському районі, щодо наявності зареєстрованих земельних ділянок, Державної інспекції сільського господарства, щодо наявності сільгосптехніки, до ОДПІ, щодо наявності доходів, та Пенсійного фонду України.
04.07.2016 року виконавцем відділу ДВС Олександрівського районного управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
09.08.2016 року складено акт державного виконавця про відсутність майна на яке можливо накласти стягнення.
Повторно було накладено арешт на все нерухоме майно боржника 06 лютого 2020 року. Відповідну інформацію про арешт, внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З метою перевірки майнового стану боржника у лютому 2020 року державним виконавцем  повторно направлено запити до державних установ  для виявлення  рухомого, нерухомого майна та рахунків боржника, на яке можливо звернути стягнення. 
09.09.2020 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання вимог державного виконавця.
18.09.2020 року державним виконавцем Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
08.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії та бездіяльність службових (посадових) осіб відділу ДВС, зокрема просив визнати противоправною бездіяльність державного виконавця Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Купінець О.С., що полягає у несвоєчасній реалізації всіх заходів, встановлених законом для забезпечення виконання рішення суду, порушення основних засад виконавчого провадження закріплених у ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»; визнати незаконною постанову про повернення виконавчого документа від 18.09.2020 року.
Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 30.11.2020 року вимоги задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Купінець О.С., що полягає у неповній та несвоєчасній реалізації всіх заходів, встановлених законом для забезпечення виконання рішення суду. Визнано незаконною та скасовано постанову про повернення виконавчого документа від 18.09.2020 року.
24.02.2021 року державним виконавцем, з метою перевірки майнового стану боржника, було зроблено запити до державних установ: відділу Держгеокадастру в Олександрівському районі, щодо наявності зареєстрованих земельних ділянок; Державної інспекції сільського господарства, та Держпродспоживслужби в Донецькій області, щодо наявності сільгосптехніки; до ОДПІ, щодо наявності доходів; Пенсійного фонду України; Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, щодо наявності цінних паперів у боржника, та до банків, щодо наявності рахунків на ім`я боржника.
З відповідей, які містяться в матеріалах виконавчого провадження та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та  Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна убачається, що за боржником майно на яке можливо звернути стягнення не зареєстровано; боржник доходів не має, не працює, пенсію не отримує; відкриті банківські рахунки відсутні. 
24.02.2021 року державним виконавцем зроблено запит до Новодонецької селищної ради з приводу наявності права власності у ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . На що було отримано відповідь, що згідно погосподарської книги №4 Степанівського старостинського округу Новодонецької територіальної громади, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована, проживає, та є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
02.03.2021 року державним виконавцем було зроблено запит до АТ «Укрпошта», щодо надання інформації про переказ грошових коштів боржником - ОСОБА_2 , на користь стягувача - ОСОБА_1 , на що 20.04.2021 року було надано відповідь з таблицею з якої вбачається, що грошовий переказ, що був адресований ОСОБА_1 , був отриманий за паспортом, який не відповідає паспортним даним ОСОБА_1 . Дані кошти не були зараховані державним виконавцем в рахунок погашення заборгованості.
Постановою державного виконавця від 10.03.2021 року, відновлено виконавче провадження № 50066281.
07.04.2021 року державним виконавцем повторно було зроблено запити до Управління соціального захисту населення Олександрівської РДА Донецької області, щодо перебування на обліку боржника ОСОБА_2 , та АТ «Укрпошта», про переказ коштів боржником ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1 , за період з 01.01.2021 року по 07.04.2021 року.
15.04.2021 року державним виконавцем було зроблено ряд запитів до державних установ, з метою встановлення майнового стану боржника, а саме: Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, відділу в Олександрівському районі Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області, Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області.
16.04.2021 року державним виконавцем було здійснено вихід за місцем проживання боржника, за результатами якого було складено акт державного виконавця.
16.04.2021 року державним виконавцем Купінець О.С. було винесено постанову, про опис та арешт майна боржника ОСОБА_2 .
Постановою державного виконавця про опис та арешт майна боржника від 16.04.2021 року було описано та накладено арешт на майно, що належить боржнику - ОСОБА_2 , а саме: туалетний стіл, комод, декоративну ялинку, тумбочку під телевізор, килим для підлоги, килими настінні - зеленого, червоного та коричневого кольорів, два м`які кресла, люстру із зальної кімнати, люстру із спальної кімнати, люстру білого кольору з чорними візерунками, стіл -тумбу.
21.04.2021 року ОСОБА_1 було подано до Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) заяву, в якій просить: про накладення арешту та звернення стягнення на нерухоме майно боржника - житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 ; здійснити перерахування заборгованості з урахаванням відсотків (пені) та інфляційних збитків; відвести державного виконавця Купінець О.С. від здійснення виконавчого провадження 3 50066281; звернутися до правоохоронних органів, з приводу невиконання боржником - ОСОБА_2 , рішення суду.
На виконання вимог ОСОБА_1 від  20.04.2021 року, в.о начальника Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) - Павленко Л.В., було направлено подання до Олександрівського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області, щодо вирішення питання, про притягнення боржника - ОСОБА_2 , до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України.
23.04.2021 року, на заяву ОСОБА_1 про відвід державного виконавця Купінець О.С. було винесено постанову, про відмову у задоволенні відводу державного виконавця. Копія якої того ж дня направлена простою кореспонденцією за вих. №8745 на адресу заявника.
Крім того, 26.04.2021 року в.о. начальника Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Павленко Л.В., було направлено на адресу Терещука лист - роз`яснення, з приводу оскарження відмови у задоволенні відводу державного виконавця.
За таких обставин частково закриваючи провадження, суд першої інстанції виходив з того, що оцінку несвоєчасній реалізації всіх заходів встановлених законом для забезпечення виконання рішення суду, у період з 03.02.2016 року по березень місяць 2021 року уже було надано судом, ці обставини та підстави вже були предметом судового розгляду і по ним прийняте процесуальне рішення.
Відмовляючи у задоволенні решти вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що дії посадових осіб відділу ДВС Олександрівського районного ВДВС Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в межах виконавчого провадження, зокрема щодо вжиття усіх необхідних заходів примусового виконання рішення суду в період з березня 2021 року по день звернення скаржника до суду та при розгляді заяви про відвід, відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та не порушують права заявника як сторони виконавчого провадження. 
Апеляційний суд погоджується з наведеними правовими висновками суду та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо порушення прав стягувача, як сторони у виконавчому провадженні оскільки відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог, та заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження його вимог. 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Заходи примусового виконання рішень які може здійснювати державний виконавець для належного виконання рішення визначені ст.10 цього Закону. Зокрема з метою примусового виконання рішень державний виконавець має право на звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; на звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;  заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Отже, за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження, є встановлення факту порушення прав заявника.
З матеріалів виконавчого провадження убачається, що 04.07.2016 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої було накладено арешт на все майно що належить боржнику. 06.02.2020 року державним виконавцем повторно було винесено постанову, про арешт майна боржника. В межах виконавчого провадження державним виконавцем неодноразово було зроблено запити до державних установ, для встановлення майнового стану боржника, проте згідно отриманих відповідей будь-якого майна, та відкритих рахунків за боржником не значиться. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.06.2021 року, 06.02.2020 року було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 , зокрема на житловий будинок по АДРЕСА_1 . Вживались заходи щодо примусового виконання рішення суду, зокрема 15.06.2021 року подано до суду заяву про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яку ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 15.06.2021 року було задоволено. 
Тобто державним виконавцем в межах виконавчого провадження було вжито необхідні заходи примусового виконання рішень які може здійснювати державний виконавець для належного виконання рішення відповідно до ст.. 10 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини 3 статті 451 Цивільного процесуального кодексу України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу, про відмову в задоволенні скарги.
за таких обставин апеляційний суд погоджується висновком суду першої інстанції та зазначає, що не встановлено факту неправомірної бездіяльності  державного виконавця - Купінець О.С., в період з березня 2021 року по день звернення скаржника до суду.
Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для закриття провадження по справі в частині оскарження неправомірної бездіяльності державного виконавця, яка полягає в несвоєчасній реалізації всіх заходів встановлених законом для забезпечення виконання рішення суду у період з 03.02.2016 року по березень місяць 2021 року з наступних підстав.
Зі змісту скарги, яка є предметом розгляду убачається, що заявник просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Олександрівського районного відділу Державної виконавчої служби - Купінець.О.С., що полягає у порушенні основних засад виконавчого провадження, закріплених ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, у несвоєчасній реалізації всіх заходів, встановлених законом, для забезпечення виконання рішення суду впродовж більше п`яти років.
Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 30.11.2020 року, було частково задоволено скаргу ОСОБА_1 , визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Купінець О.С., що полягала у неповній, несвоєчасній реалізації всіх заходів, встановлених законом, для забезпечення виконання рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 13 січня 2016 року. Дана ухвала набрала законної сили 16.02.2021 року. 
Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 25.03.2021 року за скаргою ОСОБА_1 було визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Купінець О.С., у період з 25 лютого по 09 березня 2021 року, що полягала у неприйнятті, відповідно до ч. 1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», постанови про відновлення виконавчого провадження по виконанню рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 13.01.2016 року.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Отже, судом першої інстанції було правомірно закрито провадження щодо визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Купінець О.С. за період до березня 2021 року, так як дані обставини вже були предметом аналізу у рамках провадження за попередніми скаргами ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця.
Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги щодо порушення ОСОБА_3 вимог ч.2 ст.23 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки з матеріалів справи убачається, що заява про відвід надійшла до виконавчої служби 20 квітня 2021 року та була розглянута 23 квітня  2021 року з винесенням постанови про відмову у відводі державного виконавця Купінець О.С.. Тобто питання розглянуто у передбачений ч.3 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» строк до п`яти робочих днів після надходження заяви про відвід. При цьому апеляційний суд зазначає, що підстав для відводу державного виконавця, які передбачені ч.4 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», не убачається.
Доводи апеляційної скарги щодо не повідомлення заявника про результати розгляду його заяви спростовуються матеріалами справи. З копій матеріалів виконавчого провадження убачається, що супровідним листом від 23.04.2021 року постанову від 23 квітня 2021 року було направлено на адресу сторін виконавчого провадження. 
Апеляційний суд враховує доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи з порушенням встановлених ст.. 450 ЦПК України строків, але це не призвело до неправильного вирішення справи по суті та не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Згідно ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваної ухвали не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає  принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,  § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність дії державного виконавця та на незаконну постанову державного виконавця про призначення експерта. Ухвала суду першої інстанції винесене з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для її скасування.
Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 17 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:                                                                                             В.В. Папоян

                                                                                                       О.В. Агєєв

                                                                                         Ю.М. Мальований

Повний текст постанови складений 29 липня 2021 року.
Суддя-доповідач                                           В.В. Папоян