Справа № 351/924/20 
Провадження № 22-ц/4808/1138/21 
Головуючий у 1 інстанції Собко  В. М. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого          Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)          
суддів:                  Бойчука І.В., Девляшевського В.А.
секретаря                  Капущак С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  за участю третьої особи Служба у справах дітей Снятинської РДА про усунення перешкод у здійсненні дідом своїх прав щодо виховання онука, за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на заочне рішення Снятинського районного суду від 27 травня 2021 року, постановлене у складі судді Собка В.М. у м. Снятині

ВСТАНОВИВ:
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи Служба у справах дітей Снятинської РДА про усунення перешкод у здійсненні дідом своїх прав щодо виховання внука та визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.
Позовна заява мотивована тим, що його  син перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою  за  час  якого  у них  народився  внук ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак сімейне життя у них не склалось, і після народження дитини невістка переїхала проживати до своїх батьків в с. Тулова Снятинського району Івано-Франківської області. Позивач вказує на те, що з моменту переїзду невістки з внуком проживати в с. Тулова Снятинського району, відповідачка безпідставно забороняє йому та його дружині спілкуватися із внуком ОСОБА_3 , та не дає можливості зустрічатися та проводити час з дитиною, відвідувати її по місцю проживання. Просив визначити спосіб його участі у вихованні внука, а саме, систематичними побаченнями та можливістю вільного спілкування з внуком в присутності матері до досягнення онуком 3-х років по місцю проживання онука, а після досягнення 3-х річного віку внука за місцем реєстрації позивача або у громадських місцях, з урахуванням режиму малолітньої особи, у вихідні дні, дні народження внука та святкові дні в період з 10 до 18 години. 
Заочним рішенням Снятинського районного суду позов  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 третя особа Служба у справах дітей Снятинської РДА про усунення перешкод у здійсненні дідом своїх прав щодо виховання внука задоволено часткого.
Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні внука ОСОБА_3 шляхом надання йому можливості бачитися та спілкуватися із внуком ОСОБА_4 після закінчення карантину щонеділі із 10:00 год. до 14:00 год. за місцем проживання дитини у присутності матері до досягнення ним 3 річного віку. Після досягнення дитиною 3-річного віку дідові ОСОБА_5 рекомендовано звернутися повторно для перегляду графіку побачень.  
Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні внука: ОСОБА_3 та завчасно попереджати про можливість та причини змін у визначеному порядку його зустрічей. 
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про зміну резолютивної частини судового заочного рішення. Вважає, що суд першої інтанції ухвалив незаконне рішення на основі висновку Служби у справах дітей Снятинської РДА, так як висновок сам по собі суперечливий та такий, що не відповідає інтересам дитини. Просить визначити спосіб його участі у вихованні внука, а саме, щонеділі із 10:00 год. до 14:00 год., у святкові дні з 10:00 год. до 15:00 год за місцем проживання дитини у присутності матері до досягнення онуком 3-х років по місцю проживання внука, а після досягнення 3-х річного віку внука просить встановити право йому бачитися та спілкуватися із внуком щонеділі із 10:00 год до 14:00 год, у святкові дні з 10:00 год до 15:00 год за місцем проживання дитини без присутності матері. Також просить зобов`яати ОСОБА_2 завчасно попереджати йогопро можливість та причину змін у визначеному порядку  зустрічей, а також на вимогу негайно електронними чи поштовими засобами зв`язку надсилати відповідні докази щодо поважності причин відкладення зустрічі.
19 липня  2021 року ОСОБА_2  подала відзив в якому заперечує доводи подані ОСОБА_1 у апеляційній скарзі. Зокрема вказує на те, що у малолітного ОСОБА_3 окрім апелянта є ще рідна матір, яка теж має право на відпочинок зі своїм сином у вихідні дні. Питання участі батька у вихованні сина врегульовано у рішенні Снятинського районного суду від 08.02.2021 року № 351/1163/20, номер провадження 2/351/112/21. Зокрем, визначено спосіб участі ОСОБА_5 у вихованні сина ОСОБА_6 , щосуботи та неділі з 12:00 год до 17:00 год за місцем проживанням дитини або у громадських місцях у присутності матері дитини, попередньо дізнавшись про стан здоров`я, а також у святкові дні за погодженням із матір`ю дитини. Зобов`язано завчасно попереджати про можливість та причину змін у визначеному порядку його зустрічей. Однак апелянт вважає, що має право більше бачитися з внуком ніж його батьки. Щодо питання участі бабусі ОСОБА_7 зі сторони батька, то з нею мирно урегульоване питання щодо зустрічей з внуком. Також ОСОБА_2 звертає увагу на те, що категорично проти того щоб апелянт після виповнення ОСОБА_8 3-х річного віку, мав права бачитися з внуком та спілкуватися з ним за місцем проживання дитини без присутності матері, так як дитина ще зовсім мала щоб залишатися без матері та не відомо як дитина буде реагувати на діда. Атже сам дід разом з батьком вигнали її з трьох місячним сином на вулицю у ночі. Конфлікт стався з приводу одноразової допомоги на дитину при її народженні. Атже батько дитини вважав, що відповідачка повинна віддати йому хоча б половину коштів бо вони йому належать, а апелянт у свою чергу вважав, що потрібно купляти дитині те, що він скаже тому гроші повинні бути у нього, не погодившися з цим її з дитиною вигнали з дому. Зважаючи на викладене просить, відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Сторони   у встановленому законом порядку повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності. 
Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 суд першої інстанції прийняв до уваги висновок органу опіки і піклування Снятинської РДА від 28.07.2020 року з якого слідує, що діючи в інтересах малолітнього ОСОБА_7 , орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити участь діда ОСОБА_1 шляхом надання йому можливості бачитися та спілкуватися із внуком ОСОБА_4 після закінчення карантину щонеділі 10:00 год до 14:00 год за місцем проживання дитини у присутності матері до досягнення ним 3- річного віку. Після досягнення дитиною 3-річного віку дідові ОСОБА_5 рекомендовано звернутися повторно для перегляду графіку побачень. 
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 11 квітня 2019 року  ОСОБА_5 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб. Після одруження « ОСОБА_10 » присвоєно прізвище « ОСОБА_11 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 (а.с.7)
Відповідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 , виданого на ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками записано ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.8)
Згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 , виданого на ОСОБА_5 слідує, що його батьками записано ОСОБА_1 та ОСОБА_12 (а.с.6)
З довідки виданої Устянською сільською радою від 16.01.2020 р. про склад сім`ї ОСОБА_2 вбачається, що вона проживає за адресою АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає та перебуває на утриманні матері ОСОБА_2 (а.с.9)
Згідно висновку Снятинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 28.07.2020 р. №174/01-27/27 про визначення участі діда у вихованні малолітнього онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи в інтересах малолітнього ОСОБА_7 , орган опіки та піклування райдержадміністрації вважає за доцільне визначити участь діда ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 шляхом надання йому можливості бачитися та спілкуватися із внуком ОСОБА_4 після закінчення карантину щонеділі із 10:00 год. до 14:00 год. за місцем проживання дитини у присутності матері до досягнення ним 3- річного віку. Після досягнення дитиною 3-річного віку дідові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 рекомендовано звернутися повторно для перегляду графіку побачень. (а.с. 21).
Позивачем у цій справі є дід внука  ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.
За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом справ щодо розв`язання спору відносно участі у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 308/9575/18 (провадження № 61-5102св20) вказано, що: «системний аналіз норм Сімейного Кодексу України дає підстави вважати, що баба має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їй спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування баби з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та його участь у судовому засіданні».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 635/2771/17 (провадження № 61-40050св18) вказано, що: «на рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. 
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання  і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального  і соціального розвитку дитини.
Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.
За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Навпаки, спілкування внука з дідом буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки дане спілкування - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, діти для повного і гармонійного розвитку їх особистості потребують любові і розуміння. Вони мають, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю діда та баби, що забезпечить їх виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Суд першої інстанції під час розгляду справи правильно застосував вказані норми законодавства та відповідно висновку Снятинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 28.07.2020 р. №174/01-27/27, в інтересах малолітнього онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійшов вірного висновку та визначив порядок участі діда ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вихованні внука шляхом надання йому можливості бачитися та спілкуватися із внуком ОСОБА_4 після закінчення карантину щонеділі із 10:00 год. до 14:00 год за місцем проживання дитини у присутності матері до досягнення ним 3- річного віку. 
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про зміну резолютивної частини оскаржуваного рішення та викласти у редакції зазначеній в апеляційній скарзі, оскільки такий зміст резолютивної частини судового рішення не буде відповідати позовним вимогам та суперечить ст.367 ЦПК України.
Також суд відхиляє вимоги апеляційної скарги про виправлення допущеної помилки щодо дати народження позивача, так як відповідно ч.1 ст. 269 ЦПК України суд першої інстанції може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні описки.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Разом з тим, колегія суддів вважає, що з мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваного рішення слід виключити посилання суду першої інстанції, що спосіб участі позивача у вихованні внука можливий після закінчення карантину, так як грутується на припущеннях, призводить до утруднення виконання цього рішення та суперечить положенням ч.1ст.273 ЦПК України щодо набрання рішення суду законної сили.
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Оскаржуване рішення по суті відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд по суті не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Заочне рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2021 року змінити.
Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вказаного рішення , що спосіб участі позивача у вихованні онука можливий після закінчення карантину.
В решті оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст складено 23 липня 2021 року.

Судді:                                                         В.Д.Фединяк
І.В.Бойчук
В.А.Девляшевський