УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/513/21 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О. 
Категорія 39  Доповідач Микитюк О. Ю. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О.Ю.    суддів Трояновської Г.С.
Миніч Т.І.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у місті Житомирі справу № 278/513/21
за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 
на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є.О. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:
 
В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 224810,12 грн. боргу за двома письмовими договорами позики. В обґрунтування позову зазначив, що 18.12.2017 позичив відповідачу 216000грн. (із зобов`язанням повернути суму, що в еквіваленті не менше 8000доларів США), до 18.06.2019, а 05.08.2019 - 32000грн. до 01.10.2019. В обумовлений договорами строк боржник повернув лише частину коштів - 27154грн.32коп. 
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 05 травня 2021 рокупозов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 224 810,12 грн. заборгованості за договорами позики від 18.12.2017 та від 05.08.2019. Вирішено питання судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про мирову угоду. Зазначає, що про розгляд справи не був повідомлений належним чином, тому не надав докази до суду про погашення боргу. В зв`язку з відсутністю майна для погашення боргу пропонує укласти мирову угоду з графіком погашення боргу.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлено, що 18.12.2017 між сторонами було укладено письмовий договір позики, з якого вбачається, що відповідач підтвердив одержання у борг від позивача грошових коштів в сумі 216000грн. та зобов`язався у строк до 18.06.2019 повернути позику в повному обсязі (а.с.5).
05.08.2019 року між сторонами укладено ще один письмовий договір позики, відповідно до умов якого відповідач одержав від позивача у борг грошові кошти в розмірі 32000грн., що підтверджується розпискою від 5.08.2019 року та зобов`язався повернути таку позику у строк до 1.10.2019 року (а.с.6-7).
Відповідач частково повернув позивачу взяті у борг грошові кошти в сумі 27154,32 грн., але повністю не виконав взяті на себе обов`язки по поверненню коштів у визначені вказаними договорами строки.
Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ст.1047 ЦК України). 
Позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст.1049 ЦК України).
Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-50цс16 від 24.02.2016 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За таких обставин суд обґрунтовано задовольнив позов і апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення.
Доводи апелянта про неповідомлення його про слухання справи судом першої інстанції не можуть бути взяті до уваги, оскільки згідно ухвали судді Житомирського районного суду Житомирської області від 09 березня 2021 року було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції сторони мають право укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.
Як передбачено ч.2 ст.207 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.
До апеляційної скарги апелянт долучив проект мирової угоди, який не підписаний сторонами, тому мирова угода не є укладеною і не може бути затверджена судом.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 травня 2021 рокубез змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 

Головуюча:                                Судді: