ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" липня 2021 р.           Справа№ 911/1113/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Попікової О.В. 
 
за участю секретаря судового засідання  Островерхої В.Л.
за участю представника прокуратури зазначеного у протоколі судового засідання від 19.07.2021
розглянувши у відкритому  судовому засіданні  апеляційну скаргу Керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області
на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.04.2021 у справі №911/1113/21 (суддя Щоткін О.В.)
за позовом Керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі виконавчого комітету Ірпінської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобалдорбуд»
про стягнення 6 800 872,56 грн
ВСТАНОВИВ:
Керівник Бучанської окружної прокуратури Київської області (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Ірпінської міської ради (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобалдорбуд» (далі - відповідач) про стягнення збитків у сумі 6 800 872,56 грн, спричинених внаслідок завищення обсягів та неякісно виконаних будівельних робіт за Договором №483/1 від 14.09.2016, укладеним між Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобалдорбуд».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в провадженні Слідчого Головного управління Національної поліції в Київській області перебувало кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №420161120000878 від 24.11.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч.ч. 3,4 ст. 358 Кримінального кодексу України. В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що 14.09.2016 між позивачем та відповідачем укладено Договір підряду №483/1 на виконання робіт з капітального ремонту дороги з тротуарами по вул. Підгірна в м. Ірпінь Київської області. Під час проведення слідчих дій у кримінальному провадженні було відібрано зразки улаштованого асфальтобетонного покриття та основ проїжджої частини по вул. Підгірна в м. Ірпінь Київської області, які були виконані за Договором підряду №483/1 від 14.09.2016 у кількості дев`яти кернів та трьох вирізок з кожної проїжджої частини, для подальшого проведення лабораторних досліджень їх фізико-механічних властивостей і надання результатів випробувань судовому експерту для проведення судової будівельно-технічної експертизи. В подальшому будо проведено судову будівельно-технічну експертизу, за результатами якої  встановлена вартість завищення обсягів та неякісне виконаних будівельних робіт під час проведення капітального ремонту дороги з тротуарами по вул. Підгірна у м. Ірпінь відповідно до Договору підряду №483/1 від 14.09.2016 на суму 6  800 872,56 грн з ПДВ.            Таким чином, внаслідок неналежного виконання Договору № 483/1 від 14.09.2016 відповідачем завдано збитків територіальній громаді Ірпінської міської ради на вказану суму та є протиправною формою поведінки, внаслідок якої виконавчий комітет Ірпінської міської ради був позбавлений права у повному обсязі отримати результат виконання укладеного договору, що, на думку прокурора, перебуває у безпосередньому причинному зв`язку із наведеними неправомірними діями відповідача.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі.
30.04.2021 від Керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача у розмірі позову - 6  800 872,56 грн, які наявні на всіх банківських рахунках, що належать відповідачу, виявлених державною виконавчою службою або приватним виконавцем під час виконання ухвали суду, крім арешту грошових коштів, які призначені для виплати заробітної плати працівникам та виконання зобов`язань з оплати загальнообов`язкових податків, зборів та платежів.
Прокурор вважає, що заявлений захід забезпечення позову має на меті відновлення та запобігання порушення прав та охоронюваних законом інтересів територіальної громади м.   Ірпінь, оскільки невжиття вказаного заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів територіальної громади міста. Обраний захід забезпечення, на думку прокурора, є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні рішення суду. Прокурор зазначає, що відповідно до відомостей системи публічних закупівель Prozorro та трансакцій по системі spending - ТОВ «Глобалдорбуд» не є учасником закупівель, розрахунки по укладеним договорам з товариством не здійснюються, що, як вважає прокурор, свідчить про те, що на даний час товариство не здійснює роботи за основним видом діяльності, а тому накладення арешту на рахунки відповідача не спричинить збитків останньому або його контрагентам, а спрямоване лише на відшкодування збитків територіальній громаді у разі задоволення позовних вимог у майбутньому.          Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.04.2021 у справі №911/1113/21 відмовлено керівнику Бучанської окружної прокуратури Київської області у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Приймаючи вказану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не доведено, що відповідачем вчиняються дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання після подання позову до суду. А тому, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів Керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Керівник Бучанської окружної прокуратури Київської області звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить повноти строк на апеляційне оскарження, ухвалу Господарського суду Київської області від 30.04.2021 у справі №911/1113/21 скасувати та прийняти нову ухвалу, якою задовольнити заяву Керівника Бучанської окружної прокуратури про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобалдорбуд» у розмірі позову - 6  800  872,56 грн, які наявні на всіх банківських рахунках, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Глобалдорбуд», виявлених державною виконавчою службою або приватним виконавцем під час виконання ухвали суду, крім арешту грошових коштів, які призначені для виплати заробітної плати працівникам та виконання зобов`язань з оплати загальнообов`язкових податків, зборів та платежів.
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги прокурор  посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову зумовлена тим, що за відсутності своєчасних заходів забезпечення не можливо буде повноцінно поновити порушене право територіальної громади у спірних правовідносинах. 
Як зазначає апелянт, основною метою необхідності вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливо недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, у разі, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, що відповідає завданню господарського судочинства - ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).      
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2021 у справі №911/1113/21 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Владимиренко С.В., суддів Євсікова О.О., Попікової О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 апеляційну скаргу Керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.04.2021 у справі №911/1113/21 залишено без руху.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 30.04.2021 у справі №911/1113/21 та поновлено Керівнику Бучанської окружної прокуратури зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Керівнику Бучанської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.04.2021 у справі №911/1113/21. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 09.07.2021. Розгляд апеляційної скарги призначено на 19.07.2021 о 10 год. 00 хв.           Відповідач відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не подав, що не є перешкодою для перегляду рішення (ухвали) відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.  
Позивач та відповідач своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином згідно приписів ст. 120 ГПК України. 
Позивач повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка на повідомлені про вручення поштового відправлення №0411634866744. Згідно довідки про причини повернення/досилання на повідомленні про вручення поштового відправлення №0411634821902 «адресат - ТОВ «Глобалдорбуд» (вул. Соборна, 111, офіс 111, м. Ірпінь, Київська область) відсутній за вказаною адресою. 
Відповідно до ч. 5 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Враховуючи те, що ухвалу суду від 14.06.2021 надіслано на адресу відповідача, яка є його місцезнаходженням згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і така особа не повідомила суд про зміну адреси місцезнаходження, відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином. 
Представник прокуратури у судовому засіданні 19.07.2021 підтримав доводи, наведені в його апеляційній скарзі, просив її задовольнити, ухвалу Господарського суду Київської області від 30.04.2021 у справі №911/1113/21 скасувати та прийняти нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.  
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника прокуратури, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Верховний Суд у своїй постанові від 21.08.2020 у справі №904/2357/20 щодо забезпечення позову дійшов наступних правових висновків, метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Аналогічні правові висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 ГПК України наведені також у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, в яких зазначено, що забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту», приписи якої суди застосовують при розгляді справ відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України,  встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №910/4103/18, від 27.06.2019 у справі №916/73/16. 
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти чи майно відповідача, суд повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача з огляду на значний розмір заявленого у позовній заяві боргу. Вказаний правовий висновок щодо забезпечення позову викладено у постанові Верховного Суду від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.  
Відповідно до ч. 1    ст. 73 ГПК України    доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1  ст.  74 ГПК України    кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.ст.    76,    77 ГПК України    належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч. 1    ст. 86 ГПК України    суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Заявником в порушення приписів ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ст. 136 ГПК України не наведено та не доведено суду належними та допустимими доказами (ст.ст. 76, 77 ГПК України) наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, як-то вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Предметом позову є стягнення саме збитків за порушення умов Договору підряду у розмірі 6  800  872,56 грн внаслідок завищення відповідачем обсягів робіт та їх неякісне виконання. 
Заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів. Отже, для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача у розмірі позову - 6  800  872,56 грн необхідно з`ясувати можливість настання негативних наслідків для позивача, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів. Доводи, наведені в заяві про забезпечення позову, є лише припущенням щодо можливих труднощів виконання рішення суду у разі задоволенні позову, без зазначення обґрунтованих підстав такого забезпечення. Заявником не зазначено, а судом апеляційної інстанції не встановлено із наданих матеріалів оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 30.04.2021 у справі №911/1113/21, які негативні наслідки матиме невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у розмірі 6  800  872,56 грн.      
Згідно ч. 4    ст.236 ГПК України    при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За Законом України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права (ст. 17).
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Доводи апелянта про те, що метою необхідності вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливо недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, у разі, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, що відповідає завданню господарського судочинства - ст. 2 ГПК України, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, з огляду на наступне. 
Статтею 136 ГПК України передбачено можливість забезпечення позову не лише у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, а з урахуванням ефективності захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Тобто, за замістом частини 2 статті 136 ГПК України у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід також враховувати за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звертається позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами. Як зазначає сам апелянт метою забезпечення позову є можливо недобросовісні дії з боку відповідача, що містить ймовірний характер та не свідчить про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. 
Згідно ч. 4    ст. 11 ГПК України    суд застосовує при розгляді справ    Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод    1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Відповідно до  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з ч. 1  ст. 271 ГПК України    апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалу Господарського суду Київської області від 30.04.2021 у справі №911/1113/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга Керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області задоволенню не підлягає.
Згідно  ст. 129 ГПК України  судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Київську обласну прокуратуру.   
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про скасування забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову, відмову у скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку. 
Таким чином, ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову після її перегляду в апеляційному порядку, не підлягає касаційному оскарженню. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20.   
Керуючись ст. ст.    129,    269, 270,  271, 276,  281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1.          Апеляційну скаргу Керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.04.2021 у справі №911/1113/21 залишити без задоволення.
2.          Ухвалу Господарського суду Київської області від 30.04.2021  у справі №911/1113/21 залишити без змін.  
3.          Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Київську обласну прокуратуру.
4.          Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 30.04.2021 у справі № 911/1113/21 повернути до Господарського суду Київської області .
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена до суду касаційної інстанції відповідно до ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 22.07.2021.  

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                О.В. Попікова