ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       25 серпня 2021 року                                                                м. Чернівці
        Справа № 720/2036/20
Провадження №22-ц/822/671/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Литвинюк І.М.
суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.         
секретар – Тодоряк Г.Д.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – Новоселицької об`єднаної територіальна громада,  ОСОБА_2 , 
третя особа – КП «Новоселицьке районне бюро технічної інвентаризації»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2021 року, головуючий у І-й інстанції – Вівчар Г.А., 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у листопаді 2020 року звернувся до суду з позовом до Новоселицької об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_2 , третя особа - КП «Новоселицьке районне бюро технічної інвентаризації», про визнання незаконним рішення та недійсним свідоцтва про право власності.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Котелеве Новоселицького району Чернівецької області в сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка проживала в будинковолодінні по АДРЕСА_1 . Згідно з випискою з погосподарської книги дане дворогосподарство в період з 01 липня 1990 року по 15 квітня 1991року відносилося до дворів колгоспного типу та в ньому на той період проживали: ОСОБА_2 - голова двору, ОСОБА_3 -дружина та діти: ОСОБА_1 і ОСОБА_4 .
Отже, згідно з чинним на той час законом вказане домогосподарство було спільною власністю кожного члена даного двору і частки членів колгоспного двору були рівні.
Зазначав, що з 1976 року по 1995 рік його батьки збільшили площу житлового будинку та станом на 1995 рік загальна площа житлового будинку становила 45,40 кв.м, житлова площа – 33,70 кв.м добудували до житлового будинку веранду загальною площею 68,10 кв.м, побудували автогараж площею 29,5 кв.м, господарський сарай – 43,70 кв.м та сарай площею 11,80 кв.м.
Отже, з 1995 року в будинковолодінні по АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок літ."А" , добудова до житлового будинку літ."А", автогараж літ. "Б", сарай літ."В" та сарай літ. «Г».
Після смерті його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина на 1/4 частку житлового будинку літ. «А» в колгоспному дворі та на 1/2 частку на добудову до житлового будинку загальною площею 68,10 кв.м, автогараж площею 29,5 кв.м, господарський сарай площею 43,70 кв.м та сарай площею 11,80 кв.м та на земельний пай. На той час він проживав та проживає в даному господарстві по АДРЕСА_1 та фактично прийняв спадщину.
У 2002 році його батько прийняв спадщину на земельну частку (пай), яка належала його матері, він від прийняття спадщини на земельний пай відмовився. Однак йому стало відомо, що рішенням виконавчого комітету Котелівської сільської ради Новоселицького району від 08 серпня 2007 року оформлено право приватної власності на житловий будинок з прилеглими будівлями та спорудами, розташованими в АДРЕСА_1 , на його батька ОСОБА_2 , який 15 серпня 2007 року отримав свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок з прилеглими будівлями та спорудами.
Оскільки прийняте рішення виконавчого комітету Котелівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 08 серпня 2007 року та відповідне свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок та господарсько-побутові споруди по АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_2 , порушують його права як співвласника вказаного господарства та як спадкоємця за законом після смерті матері, просив позов задовольнити.
Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Котелівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області № 74 від 08 серпня 2007 року про визнання права приватної власності в цілому за ОСОБА_2 на житловий будинок з прилеглими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .
Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 15 серпня 2007 року та витяг про державну реєстрацію права власності серії ССГ № 193538, виданих на ім`я ОСОБА_2 ..
На зазначене рішення ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу. 
В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Посилається на те, що судом першої інстанції не досліджено в повній мірі всі обставини справи, не надано оцінки належності та допустимості доказів, що містяться в матеріалах справи, не досліджено докази, які підлягали обов`язковому дослідженню, не досліджено обставини щодо можливого впливу рішення на права та інтереси осіб, які не залучені до участі у справі.
Відповідно до договору іпотеки від 24 вересня 2007 року, укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_5 , останній передав банку в іпотеку спірне майно. Даний договір іпотеки є чинним, а відповідні відомості про заборону та іпотеку внесено до державних реєстрів. Відповідач обізнаний про наявність обтяження спірного майна.
Вказують на те, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції вирішив питання про права ТОВ «Кредитні ініціативи» як іпотекодержателя, який не був залучений до участі у справі як співвідповідач, а також оскаржуване рішення впливає на права позичальника за кредитним договором ОСОБА_6 , яку суд повинен був залучити в якості третьої особи. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірне господарство до 15 квітня 1991 року відносилося до категорії дворів колгоспного типу та було спільною власністю кожного члена даного двору і частки членів колгоспного двору були рівні, а отже відповідно по 1/4 частці мав кожний з таких співвласників. Після смерті матері відкрилася спадщина на 1/2 частку на будинковолодіння, побудовані у 1995 році, а тому прийняте рішення виконавчого комітету Котелівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 08 серпня 2007 року та відповідне свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок та господарсько-побутові споруди по АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_2 , порушують права позивача як співвласника господарства по АДРЕСА_1 та як спадкоємця за законом після смерті матері.
Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.
Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що рішенням № 75 від 08 серпня 2007 року виконавчого комітету Котелівської сільської ради Новоселицького району оформлено право приватної власності на житловий будинок з прилеглими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 на ОСОБА_2 
15 серпня 2007 року на підставі вказаного рішення відповідачу ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з прилеглими будівлями та спорудами, розташованими в АДРЕСА_1 серії САВ № 904034 та витяг про державну реєстрацію права власності серії ССГ № 193538.
Також встановлено, що 20 вересня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №2499, відповідно до якого позичальник отримав 18 000 доларів США.
24 вересня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір для забезпечення вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №2499 від 20 вересня 2007 року, за умовами якого Іпотекодавець надав в іпотеку належне йому нерухоме майно: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та належить Іпотекодавцю на праві власності, посвідченого приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області Бежан Д.С., зареєстрованого в реєстрі за № 4981.
Отже, вищевказаний спірний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами є предметом іпотеки за договором іпотеки від 24 вересня 2007 року.
       Відповідно до договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило свої права грошової вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» до боржників за кредитними договорами, зокрема до позичальника ОСОБА_6 .
       Крім того, 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги за договорами забезпечення, зокрема до іпотекодавця ОСОБА_2 . 
Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року (справа №522/3901/16-ц, провадження №61-20786св18), ухвалення рішення, яке стосується іпотечного майна, у будь-якому випадку стосується прав та обов`язків іпотекодержателя, оскільки безумовно впливає на можливість виконання вже ухваленого на користь іпотекодержателя рішення про стягнення кредитної заборгованості та впливає на можливість банку звернути стягнення на іпотечне майно.
Отже, ухвалення рішення, яке стосується іпотечного майна, у будь-якому випадку стосується прав та обов`язків іпотекодержателя, оскільки безумовно впливає на можливість виконання уже ухваленого на користь іпотекодержателя рішення про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості та впливає на можливість ТОВ «Кредитні ініціативи» звернути стягнення на іпотечне майно.
Відповідно до частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у розгляді справи, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається в несприятливих для них наслідках.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі №6-885 цс15 та від 17 лютого 2016 року у справі №6-76цс16.
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду щодо іпотечного майна безспірно впливає на права та обов`язки іпотекодержателя ТОВ «Кредитні ініціативи» та вказаним рішенням права ТОВ «Кредитні ініціативи» порушено, оскільки іпотекодержателя спірного нерухомого майна не було залучено до участі у справі.
Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про неможливість розгляду справи без участі у справі у відповідному процесуальному статусі іпотекодержателя спірного майна – ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки спірне майно обтяжене іпотечним договором. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, у порушення вимог статей 263-264 ЦПК України не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин справи, не встановив склад сторін у справі та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.
Отже, судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи, внаслідок порушення норм процесуального права не встановлено фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки вирішення спору без залучення до участі у справі всіх належних сторін є порушенням їх прав, а суд апеляційної інстанції не має повноважень залучити співвідповідачів до участі у справі.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
За правилами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що апелянтом сплачено судовий збір у розмірі 2 522,40 грн, який слід стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». 

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити. 
Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2021 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Новоселицької об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_2 , третя особа - КП «Новоселицьке районне бюро технічної інвентаризації», про визнання незаконним рішенням та визнання недійсним свідоцтва про право власності, відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 2 522 гривні 40 копійок у відшкодування витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 серпня 2021 року.

Головуючий                                                        І.М. Литвинюк

Судді:                                                                 І.Н. Лисак 
                               
                                       І.Б. Перепелюк