ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 липня 2021 року           справа №933/50/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Міронової Г.М., суддів Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 10 червня 2021 р.  (повний текст ухвали виготовлений 14 червня 2021  у смт. Олександрівка) у справі  № 933/50/21 (головуючий І інстанції суддя Шинкаренко А.І.)   за позовом    ОСОБА_1 до   Департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради, головного спеціаліста-інспектора з паркування відділу служби інспекторів з паркування Департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради  про  визнання дій неправомірними та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

                                               ВСТАНОВИВ:

10.02.2021 до Олександрівського районного суду Донецької області  надійшла позовна заява ОСОБА_1   (далі - позивач) до  Департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради,  головного спеціаліста-інспектора з паркування відділу служби інспекторів з паркування Департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради (далі - відповідачі), в якій він просив визнати протиправною та скасувати постанову ZP № 2002140 від 04.08.2020, винесену інспектором з паркування, відповідно до якої його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП і накладено штраф; вирішити питання судових витрат (т. 1 а.с. 1-5).
Ухвалою  Олександрівського районного суду Донецької області від 10 червня 2021 р.   позовну заяву було  залишено без розгляду (т. 1 а.с. 221-223).
Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, просив скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що  ухвалою суду від 01.03.2021 було відкрито провадження у справі. Одночасно судом було задоволено заяву позивача про поновлення строку звернення до суду. Разом з цим, ухвалою суду від 10.06.2021 позовну заяву залишено без розгляду через пропуск  позивачем встановленого законом строку звернення до суду з позовом.
Також  апелянт зазначає, що копію спірної постанови взагалі не отримував.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача 1 просить залишити апеляційну скаргу  без задоволення, а ухвалу  суду першої інстанції - без змін.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача,   перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.
Позовну заяву позивачем було подано до суду 10.02.2021 року одночасно із заявою про поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 01.03.2021 року позивачу було поновлено строк звернення до суду, враховуючи надані ним докази, що позивач дізнався про порушення своїх прав лише 26 січня 2021 року, коли його представник фактично ознайомився із постановою; позовну заяву прийнято та призначено до розгляду на 10.03.2021 року (т. 1 а.с. 25-26).
Представником відповідача 22.03.2021 року було заявлено клопотання про залишення позову без розгляду, посилаючись на те, що позивачем копію оспорюваної постанови отримано 10.10.2020 року, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення її позивачеві, отже десятиденний строк звернення до суду сплинув ще 20.10.2020 року (т. 1 а.с. 192-195).
Частинами першою та другою статті 122 КАС України обумовлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За приписами  п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Частиною 2 ст. 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
За унормуванням ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд відзначає, що поважними причинами пропуску або продовження строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
В частині першій статті 5 КАС України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За правилами частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Разом з тим, як зазначив Європейський Суд з прав людини, в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності».
Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Оцінюючи доводи представника позивача, які ним наведені в якості поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду із даним позовом слугувала незгода позивача з діями інспектора з паркування, які виразились у складанні постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення
Таким чином, приймаючи до уваги зміст заявлених позивачем вимог,   для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду з цим позовом необхідно встановити факт коли позивачеві стало відомо про існування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення відносно нього.
04 серпня 2020 року головним спеціалістом інспектором з паркування Департаменту правового забезпечення Запорізької енергетики, міської ради Хижняком В.Г. винесено постанову серії ZP № 2002140 від 04 серпня 2020 року про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.
Оскаржувану постанову було надіслано позивачу рекомендованим листом з повідомленням (ідентифікатор № 6910501837456) на адресу за місцем його проживання (реєстрації), перебування: АДРЕСА_1 , яку було отримано, згідно поштового повідомлення, "особисто" позивачем 10.10.2020 року (а.с. 196).
Як вбачається з відповіді "Укрпошти" від 05.04.2021 року за вих. № 7/14-154 на запит представника позивача, рекомендованого листа з повідомленням (ідентифікатор № 6910501837456) під розпис було вручено членові сім`ї (батькові) адресата – ОСОБА_2 . Відомості про "особисте" вручення адресатові зазначеного листа було помилково внесено працівниками ВПЗ Олександрівка (т. 1 а.с. 215).
Позивач же стверджує, що про існування постанови дізнався 25.01.2021 року за результатами моніторингу Єдиного реєстру боржників, а копію самої постанови отримав його представник  під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 26.01.2021 року. Крім того зазначено, що копія постанови на виконання до ДВС спрямована лише 05.01.2021 року, а виконавче провадження відкрито 19.01.2021 року.
Порядок та особливості розгляду справи про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) встановлений  ст. ст. 279-1 - 279-4 КУпАП.
За приписами ст. 279-1 КУпАП днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її відповідальній особі, вказаній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або повнолітньому члену сім`ї такої особи.
Таким чином, аналізуючи надані сторонами докази, днем отримання оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення від 04.08.2021 року відносно  позивача слід вважати 10 жовтня 2020 року, оскільки копію постанови було вручено повнолітньому члену сім`ї - батькові позивача ОСОБА_2 .
Відповідно до п. 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05/03/2009 № 270 рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою “Судова повістка”), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.
Інших належних доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, позивач та його представник суду не надав та не зазначив.
Таким чином, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов подано поза межами строку звернення до суду за захистом свого порушеного права і при цьому, будь-яких доказів щодо поважності причин пропуску цього строку, які об`єктивно та істотно перешкоджали зверненню до суду та не залежали від волевиявлення позивача, матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Частиною четвертою вказаної статті визначено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Пунктом 8 ч. 1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Отже, з огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з цим позовом та відсутні поважні причини для поновлення строку звернення до суду з позовом, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про неможливість розгляду цієї справи по суті, та  залишив адміністративний позов без розгляду.
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За унормуванням ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 195, 250, ч. 3 ст. 272, 286, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на ухвалу  Олександрівського районного суду Донецької області від 10 червня 2021 р.  - залишити без задоволення.
Ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 10 червня 2021 р.    у справі  № 933/50/21   - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не  може бути оскаржена в касаційному порядку.
Повне судове рішення складено 21 липня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                 Г.М. Міронова

Судді                                                                                                        І.В. Геращенко

                                                                                                                Е.Г. Казначеєв