УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №272/58/21 Головуючий у 1-й інст. Палазюк В. М. 
Категорія 18 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №272/58/21 за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних від суми заборгованості
за апеляційною скаргою Національної академії внутрішніх справ
на ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 18 травня 2021 року, яка постановлена під головуванням судді Палазюк В.М. у м. Андрушівка,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року Національна академія внутрішніх справ (далі-НАВС) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вартість витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 40 989,65 грн, інфляційні втрати в сумі 5 691,45 грн. та три відсотка річних від простроченої суми, що складають 3 038,85 грн., а всього 49 719,95 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом ректора НАВС від 11 серпня 2014 року №128/ос  ОСОБА_1 був зарахований курсантом 1-го курсу денної форми навчання. Між НАВС, комплектуючим підрозділом ГУ МВС України в Житомирській області, та відповідачем 25 серпня 2014 року укладений договір №14-582 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України (НАВС). Відповідно до п.2.3 договору ОСОБА_1 навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі. Наказом НАВС від 06 листопада 2015 року №192 о/с відповідача було звільнено з ОВС із продовженням навчання в НАВС у зв`язку з переходом на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації), а наказом НАВС від 11 листопада 2015 року №202 о/с з 07 листопада 2015 року призначено на посаду курсанта 2-го курсу з присвоєнням спеціального звання рядового поліції. Наказом НАВС від 14 липня 2017 року №109 о/с відповідач відрахований з числа курсантів 3-го курса із 24 липня 2017 року. Відповідно до умов договору в період навчання з 15 серпня 2014 року по 23 липня 2017 року відповідач перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Згідно з Законом України «Про міліцію», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, курсанти вищих навчальних закладів МВС України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС України витрати, пов`язані з утриманням їх у вищому навчальному закладі. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Ухвалою судді Андрушівського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2021 року провадження у цивільній справі було відкрите.

Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 18 травня 2021 року провадження у справі закрито з підстав, передбачених п.1 частини першої ст.255 ЦПК України.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, НАВС подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги грунтуються на тому, що предмет розгляду даної справи про стягнення боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних від суми заборгованості не відноситься до предмету, який розглядається в порядку адміністративного судочинства. З моменту відрахування з НАВС, відповідно до умов договору, у ОСОБА_1 виник обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у НАВС. Окрім витрат на утримання у навчальному закладі, внаслідок порушення умов договору, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати НАВС суму штрафних санкцій, передбачених Цивільним кодексом України. Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Окрім того, між сторонами виникли договірні відносини щодо здобуття вищої освіти ОСОБА_1 та його працевлаштуванням, які носять цивільно-правовий характер, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності сторін та регулюються Цивільним кодексом України. На момент звільнення відповідача зі служби між ним та НАВС не існувало жодних трудових (службових) правовідносин, спори яких могли б розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Зазначає, що НАВС є державним вищим навчальним закладом та не є суб`єктом владних повноважень та не здійснює публічно-владні управлінські функції. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в справі №755/7554/18 визначено, що позов закладу вищої освіти про відшкодування вартості навчання за рахунок державного бюджету, не є адміністративним, оскільки заклад вищої освіти не має встановлених нормами КАС України ознак суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах та спір не може бути вирішений в порядку адміністративного судочинства, оскільки адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) факт дотримання/порушення сторонами умов договору, а також застосовувати передбачені цим договором або законом наслідки в разі встановлення, зокрема й обставин порушення зобов`язання, якщо ці питання не пов`язані із дослідженням та встановленням правомірності дій, рішень чи бездіяльності органу владних повноважень чи службовця або посадовця як сторони спору. Сама Велика Палата Верховного Суду в своїх постановах причинами для відступу від попередніх рішень вказує вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), зміни суспільного контексту (стосується правової позиції ВПВС, що міститься у постанові від 12 грудня 2018 року в справі № 804/285/16, на яку послався суд першої інстанції, закриваючи провадження у цивільній справі). Отже, суд першої інстанції виніс ухвалу про закриття провадження у даній справі помилково, вважаючи, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Даний спір стосується стягнення боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних від суми заборгованості на підставі договору про підготовку фахівців і не стосується проходження відповідачем публічної служби. Враховуючи, що спір у справі випливає з договірних правовідносин сторін, заснованих на юридичній рівності, вільному волевиявленню і їх майновій самостійності, вважає, що даний спір необхідно вирішувати у порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав. 

Відповідно до п.1 частини першої ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом установлено, що наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 11 серпня 2014 року №128 о/с ОСОБА_1 було зараховано курсантом 1-го курсу денної форми навчання. 25 серпня 2014 року з ОСОБА_1 укладений договір №14-582 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, за умовами якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби - відшкодувати витрати у зв`язку із утриманням в навчальному закладі. Наказом ректора НАВС від 06 листопада 2015 року №192 о/с ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ у зв`язку з переходом на роботу (службу) до іншої установи (організації) із продовженням навчання у НАВС, а наказом ректора НАВС від 11 листопада 2015 року №202 о/с ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року був призначений на посаду курсанта 2-го курсу з присвоєнням спеціального звання рядового поліції. Наказом ректора НАВС від 14 липня 2017 року №109 о/с рядовий поліції ОСОБА_1 відрахований з числа курсантів 3-го курсу з 24 липня 2017 року на підставі його рапорту від 11 липня 2017 року, висновку НАВС від 12 липня 2017 року, листа ГУНП в Житомирській області від 10 липня 2017 року та листа Державної установи «Навчальний центр вибухотехнічної служби Національної поліції України» від 03 липня 2017 року.

За вимогами частини першої ст.18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини першої ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною першою ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин із метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1 та 2 частини першої ст.4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг. 

Згідно з п.17 частини першої ст.4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України (частина четверта статті 5 КАС України).

Відповідно до частини першої ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

За змістом ст.9 Закону України «Про міліцію», чинного на час укладення договору про підготовку фахівця у вищому начальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (Національній академії внутрішніх справ), на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Відповідно до частини першої ст.17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах   у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з частиною першою ст.20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про міліцію» підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.  У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 грудня 2018 року в справі № 804/285/16 та від 13 березня 2019 року в справі № 723/18/17.

Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1  про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, у межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Окрім того, спори, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівців, що призвело до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Посилання апеляційної скарги на помилковість висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 12 грудня 2018 року в справі №804/285/16 фактично зводяться до незгоди з висловленою нею правовою позицією та суб`єктивного тлумачення позивачем норм процесуального права, що не може бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що спори про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства та не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, є безпідставними, оскільки спростовуються останньою практикою Верховного Суду, яка з цього питання є незмінною.

Посилання апеляційної скарги на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах: від 14 березня 2018 року в справі №461/5577/15-ц та від 31 жовтня 2018 року в справі №820/5761/15, безпідставні, оскільки Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 грудня 2018 року в справі № 804/285/16 відступила від викладених у них висновках з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень.

Доводи апеляційної скарги відносно безпідставного, на думку скаржника, не застосування до спірних правовідносин правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 29 травня 2019 року в справі №755/7554/18, спростовуються тим, що висновки відносно юрисдикції суду, який вирішує питання про стягнення вартості витрат на навчання, не є аналогічними, оскільки Університет не має встановлених нормами КАС України ознак суб`єкта владних повноважень, а підтвердження, що зарахування відповідачки у тій справі та проходження нею аспірантури за спеціальністю «Економіка та управління підприємствами (за видами економічної діяльності)» пов`язані з реалізацією повноважень, пов`язаних з прийняттям, проходженням чи звільненням з публічної служби, матеріали справи у тій справі та відміну від цієї справи, не містили, а тому вимоги про відшкодування вартості навчання за підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення за своїм змістом та суб`єктним складом були цивільними і стосувалися приватноправових відносин, які виникли між сторонами як рівноправними учасниками у зобов`язанні, а тому згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України підлягали розгляду в порядку цивільного судочинства на відміну від цієї справи, де наявний спір з приводу прийняття на публічну службу, її проходження і звільнення з публічної служби та спеціальний суб`єкт проходження публічної служби (курсант навчального закладу).

Посилання апеляційної скарги на те, що заявлені вимоги не лише про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, а й інфляційних втрат та трьох процентів річних, передбачених частиною другою ст.625 ЦК України, також не змінюють висновків суду першої інстанції з огляду на позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 29 червня 2021 року в справі №357/7779/20, де також були заявлені аналогічні позовні вимоги. 

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ залишити без задоволення, а ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 18 травня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: