ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/1228/18                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Балась Т.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 липня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В.
суддів:                     Єгорової Н.М., Степанюка А.Г.   

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року (справу розглянуто у порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року позивач, Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив: 
- скасувати податкове повідомлення-рішення №00006941402 від 02.10.2017 про збільшення Комунальному підприємству "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Дніпровського району міста Києва" суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 432 679,00 грн.
- скасувати податкове повідомлення-рішення №00006931402 від 02.10.2017 про збільшення Комунальному підприємству "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Дніпровського району міста Києва" суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на 412 303,00 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт вказує, що у позивача на момент проведення конкурсних процедур та відповідно на час укладання спірних договорів з ТОВ «ВАСТОН» були відсутні об`єктивні підстави вважати діяльність даного товариства фіктивною. Реальність поставки товару від ТОВ «ВАСТОН» підтверджується наступними документами: видатковими накладними ТОВ «ВАСТОН», товарно-транспортними накладними, паспортами та сертифікатами відповідності товару, актами звірки взаємних розрахунків між позивачем та його контрагентом, оборотно-сальдовими відомостями по рахунку НОМЕР_1, картками рахунку НОМЕР_1 по ТОВ «ВАСТОН». 
Апелянт зазначає, що сам факт порушення кримінальної справи не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентом, а також звертає увагу, що ухвала суду в кримінальному провадженні була постановлено судом вже після складання акту перевірки, а отже не була підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень. 
14 травня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління ДПС у м. Києві, в якому відповідач повністю підтримує правову позицію суду першої інстанції та вказує про відсутність правоих підстав для задоволення вимог апеляційної скарги. 
Відповідач зазначає, що у ході досудового розслідування встановлено, що засновник контрагента позивача ТОВ «ВАСТОН», яка до березня 2016 року займала посаду директора товариства, не має ніякого відношення до ведення фінансово-господарської діяльності, в ухвалі Солом`янського районного суду міста Києва від 22 грудня 2017 року ОСОБА_1 визнала свою вину в правопорушенні. 
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Дніпровського району м. Києва» як юридична особа зареєстроване 05.10.1998 (номер запису: 1     067     120 0000 001380), що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Основний вид діяльності за КВЕД: допоміжне обслуговування наземного транспорту (52.21).
У період з 28.07.2017 по 08.09.2017 (термін проведення перевірки продовжувався з 28.08.2017 по 08.09.2017) Головним управлінням ДФС у м. Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку КП «ШЕУ по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014по 31.03.2017, валютного - за період з 01.01.2014 по 31.03.2017, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2014 по 31.03.2017.
Результати перевірки оформлені актом від 15.09.2017 №362/26-15-14-02-03/ 5446166 .
В акті перевірки стверджується про порушення КП «ШЕУ по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва:
- п.138.2 ст. 138, п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 251     422,00 грн., в тому числі за 2014 рік на суму 251     422,00 грн.;
- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.1 п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України та п. 5 П (С) БО 11, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 150     551,00 грн., в тому числі за 2015 рік на суму 150     551,00 грн.;
- п.     185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 388     274,00 грн., у тому числі по періодах: червень 2014 року на суму 9903,00 грн., липень 2014 року на суму 32228,00 грн., серпень 2014 року на суму 39107,00 грн., вересень 2014 року на суму 21810,00 грн., жовтень 2014 року на суму 109 993,00 грн., листопад 2014 року на суму 11     692,00 грн., грудень 2014 року на суму 44     781,00 грн., січень 2015 року на суму 94     914,00 грн., лютий 2015 року на суму 23 846,00 грн.
Такі висновки податковий орган пов`язує з фактом відсутності реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Вастон». На думку відповідача, операції між ТОВ «Вастон» та КП «ШЕУ по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва були направлені не на досягнення взаємної вигоди, а на безпідставне формування податкового кредиту з податку на додану вартість останнім, в результаті чого КП «ШЕУ по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва завищено податковий кредит по взаємовідносинах з ТОВ «Вастон».
На обґрунтування правомірності таких висновків податковий орган в акті перевірки зазначив, що під час перевірки було встановлено невідповідність придбаного та реалізованого товару у вищезазначеного постачальника; відсутність інформації щодо фізичного переміщення (перевезення) товарів як то товарно-транспортні накладні, які визначають взаємовідносини між вантажовідправниками, вантажоодержувачами та автотранспортними підприємствами і організаціями, відсутність будь-якої інформації про наявність складських приміщень, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.
Крім того контролюючий орган зазначає про наявність кримінальної справи № 32016020000000000042 від 12.04.2016, за фактом скоєння злочину, передбаченого частиною 1 статті 205 Кримінального кодексу України, відносно директора контрагента позивача - ТОВ «Вастон», яка у ході досудового розслідування повідомила, що не має ніякого відношення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Вастон» та вказала на те, що згодилась бути директором товариства за винагороду, без мети ведення фінансово-господарської діяльності, що свідчать про протиправний характер діяльності ТОВ «Вастон».
Вищенаведене, на думку податкового органу, вказує на безтоварність проведених фінансово-господарських операцій та про їх лише документальний характер, який суперечить нормам цивільного, податкового законодавства України.
З матеріалів справи вбачається, що позивач, не погодившись із висновками, які були викладені в акті перевірки, 20.09.2017 звернувся до відповідача із запереченнями на акт документальної планової виїзної перевірки від 15.09.2017 №362/26-15-14-02-03/ 5446166 .
За результатами розгляду заперечень Головне управління ДФС у м. Києві листом «Про розгляд заперечення» від 27.09.2019 № 30556/10/26-15-14-02-03 повідомило позивача, що висновки акта перевірки від 15.09.2017 №362/26-15-14-02-03/5446166 залишено без змін, а заперечення без задоволення.
На підставі висновків акта перевірки, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення:
- податкове повідомлення-рішення № 00006941402 від 02.10.2017, згідно з яким КП «ШЕУ по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 432 679,00 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 346 143,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 86 536,00 грн.;
- податкове повідомлення-рішення №00006931402 від 02.10.2017, згідно з яким КП «ШЕУ по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 412 303,00 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 349 448,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 62 856,00 грн.
Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку.
За результатами розгляду скарги позивача ДФС України прийняла рішення від 26.12.2017 № 31378/6/99-99-11-01-01-25, яким залишила скаргу без задоволення, а спірні податкові повідомлення-рішення - без змін.
Вважаючи податкові повідомлення-рішення контролюючого органу протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2019 року, позов задоволено.
Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2019 року у справі № 826/1228/18 скасовано, та направлено справу на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що обставина щодо набрання законної сили ухвалою суду, якою директора підприємства визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених частинами першою статті 205 Кримінального кодексу України, не може бути не врахована судом, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами. Це саме стосується і справ, де має місце обставина щодо наявності постанови суду про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила зазначений злочин, з нереабілітуючих підстав. 
Наведені обставини та досліджені судом документальні докази у їх сукупності суд першої інстанції вважав достатніми для висновку про те, що господарські операції між позивачем та контрагентом ТОВ «Вастон» фактично не мали реального характеру, їх виконання оформлено лише документально без мети на реальне настання правових наслідків, що обумовлені господарським договором.
Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві №00006941402 від 02.10.2017 та №00006931402 від 02.10.2017 є правомірними, а підстави для їх скасування відсутні.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, відповідно до п.  198.1  ст.  198 Податкового кодексу України  право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Пунктом  198.2  ст.  198 Податкового кодексу України  визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п.  198.3  ст.  198 Податкового кодексу України  податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом  193.1  статті  193  цього  Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
При цьому, відповідно до п.  198.6  ст.  198 Податкового Кодексу України  не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом  201.11  статті  201  цього  Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього  Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Отже, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.
Пунктом  44.1  статті  44 Податкового кодексу України  передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Згідно з частиною другою  статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»  первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене  наказом Міністерством фінансів України № 88 від 24.05.1995  первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Отже, з системного аналізу приписів  Закону № 996-ХІV  та Положення № 88 від 24.05.1995 вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою  статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.
Також істотне значення для встановлення судом факту реальності виконання договору саме із заявленим контрагентом є фактичні обставини укладення та виконання договору, обґрунтованість вибору контрагента.
З матеріалів справи вбачається, що у березні 2014 року позивачем було оголошено конкурсні торги на предмет закупівлі: «Паливо рідинне та газ; оливи мастильні» (Дизельне паливо (налив), бензин марки А-92 (налив), бензин марки А-95 (налив), дизельне паливо (талони), бензин марки А-92 (талони), бензин марки А-95 (талони) (код 19.20.2 - відповідно до Державного класифікатору продукції та послуг ДК 016:2010).
Переможцем конкурсних торгів стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Вастон», що підтверджується повідомленням про акцепт пропозиції конкурсних торгів від 13.05.2014 № 62/1240.
У червні-листопаді 2014 року між Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва в особі начальника Дрижка О.О. (замовник) та його контрагентом ТОВ «Вастон» в особі генерального директора ОСОБА_1 (учасник) було укладено наступні договори:
- договір поставки № 3-1/14-т від 10.06.2014 та додаткові угоди до нього, за умовами яких учасник зобов`язується поставити замовнику товар 19.20.2 Паливо рідинне та газ; оливи мастильні (дизельне паливо (налив), бензин марки А-95 (налив)) для заправки автомобілів, автотехніки та механізмів на загальну суму 1     175 000,00 грн., а замовник прийняти і оплатити такий товар; 
- договір поставки № 3-2/14-т від 10.06.2014 та додаткові угоди до нього, за умовами яких учасник зобов`язується поставити замовнику товар, 19.20.2 Паливо рідинне та газ; оливи мастильні (дизельне паливо (налив), бензин марки А-95 (налив)) для заправки автомобілів, автотехніки та механізмів на загальну суму 882 500,00 грн., а замовник прийняти і оплатити такий товар;
- договір поставки № 6-1/14 т від 17.11.2014 та додаткові угоди до нього, за умовами яких учасник зобов`язується поставити замовнику товар 19.20.2 Паливо рідинне та газ; оливи мастильні (дизельне паливо (налив), бензин марки А-95 (налив)) для заправки автомобілів, автотехніки та механізмів, на загальну суму 1     411 865,00 грн.;
- договір поставки № 6-2/14-т від 17.11.2014 та додаткові угоди до нього, за умовами яких учасник зобов`язується поставити замовнику товар 19.20.2 Паливо рідинне та газ; оливи мастильні (дизельне паливо (налив), бензин марки А-95 (налив)) для заправки автомобілів, автотехніки та механізмів на загальну суму 181 173,00 грн.
На підтвердження виконання вказаних договорів, сторонами були оформлені видаткові накладні від 23.09.2014 № Рн140923/004; від 11.09.2014 № Рн140911/001, від 01.09.2014 № Рн140901/010, від 24.09.2014 № Рн140924/001, від 11.07.2014 № Рн140711/003, від 08.07.2014 № Рн140708/002, від 09.07.2014 № Рн140709/002, від 25.07.2014 № Рн140725/002, від 25.07.2014 № Рн140725/004, від 17.07.2014 № Рн140717/003, від 03.07.2014 № Рн140703/002, від 24.07.2014 № Рн140724/002, від 03.07.2014 № Рн140703/003, від 28.08.2014 № Рн140828/002, від 29.08.2014 № Рн140829/003, від 28.08.2014 № Рн140828/001, від 26.08.2014 № Рн140826/002, від 12.06.2014 № Рн140612/002, від 11.06.2014 № Рн140611/001, від 11.06.2014 № Рн140611/003, від 11.06.2014 № Рн140611/002, від 12.06.2014 № Рн140612/001, від 12.06.2014 № Рн140612/003, від 19.06.2014 № Рн140619/001, від 19.06.2014 № Рн140619/002, від 27.06.2014 № Рн140627/002, від 25.06.2014 № Рн140625/001, від 06.01.2015 № Рн150106/003, від 19.01.2015 № Рн150119/002, від 16.01.2015 № Рн150116/003, від 23.02.2015 № Рн150223/001, від 12.02.2015 № Рн150212/002, від 23.02.2015 № Рн150223/002, від 01.12.2014 № Рн1412001/002, від 04.12.2014 № Рн141204/003, від 26.12.2014 № Рн141226/005, від 30.12.2014 № Рн141230/004, від 30.12.2014 № Рн141230/002, від 25.12.2014 № Рн141225/003, від 30.12.2014 № Рн141230/005, від 16.12.2014 № Рн141216/002, від 28.11.2014 № Рн141128/003, від 28.11.2014 № Рн141128/002, від 26.11.2014 № Рн141126/007, від 26.11.2014 № Рн141126/003, від 31.10.2014 № Рн141031/005, від 03.10.2014 № Рн141003/001, від 30.10.2014 № Рн141030/001, від 13.10.2014 №Рн141013/002, від 29.10.2014 № Рн141029/001, від 24.10.2014 № Рн141024/004, від 24.10.2014 № Рн141024/002, від 13.10.2014 № Рн141013/001.
Перевезення товару здійснювалось транспортом ТОВ «Ю.С.А.» на замовлення ТОВ «Вастон», що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними, а саме:     від 12.02.2015 № 104804, від 03.02.2015 № 104813, від 26.11.2014 № 104736, від 10.11.2014 № 104715, від 10.11.2014 № 104718, від 06.11.2014 № 104707, від 06.11.2014 № 104708, від 24.10.2014 № 104700, від 13.10.2014 № 104690, від 03.10.2014 № 104685, від 11.09.2014 № 104667, від 11.09.2014 № 104667, від 24.09.2014 № 104674, від 24.09.2014 № 104675, від 29.08.2014 № 104649, від 28.08.2014 № 104643, від 28.08.2014 № 104634, від 25.07.2014 № 104618, від 25.07.2014 № 104619, від 17.07.2014 № 104604, від 11.07.2014 № 104599, від 09.07.2014 № 104595, від 03.07.2014 № 104587, від 19.06.2014 № 104592, від 30.12.2014 № 104762, від 01.12.2014 № 104738, від 16.12.2014 № 104747, від 25.12.2014 № 104758, від 26.12.2014 № 104961, від 06.01.2015 № 104770, від 16.01.2015 № 104786, від 19.01.2015 № 104796, від 19.01.2015 № 104801, від 28.11.2014 № 104727.
На підтвердження якості паливно-мастильних матеріалів позивачем долучено до матеріалів справи сертифікати відповідності та паспорти якості.
Розрахунки між позивачем та його контрагентом вчинялись у безготівковій формі та убачаються із актів звірки взаємних розрахунків     за період 10.06.2014 по 31.12.2014, згідно з якими заборгованість КП «ШЕУ по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва перед ТОВ «Вастон» станом на 31.12.2014 складала 334     662,68 грн.
Зі змісту вказаних первинних документів вбачається, що вони підписані зі сторони ТОВ «Вастон» в особі бухгалтера Трофименка Г.В. , бухгалтера Павученко В.І. та менеджера зі збуту ОСОБА_5 .
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що як вірно було визначено судом першої інстанції, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, акт звірки рахунків, що підписані від імені ТОВ «Вастон» в особі бухгалтера Трофименка Г.В. , бухгалтера Павученко В.І. та менеджера зі збуту ОСОБА_5 , в той час як в матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази на підтвердження повноважень цих осіб на вчинення юридично значимих дій від імені ТОВ «Вастон», як-то підписувати первинні бухгалтерські документи, тощо.
Також, у якості підтвердження наявності у контрагента ТОВ «Вастон» достатніх трудових ресурсів та матеріально-технічного забезпечення, позивачем надано довідку про наявність працівників відповідної кваліфікації, які мають необхідні знання та досвід, довідку про основні машини та механізми, що запропоновано для поставки предмету закупівлі, довідку про місце розташування матеріально-технічної бази учасника, довідку про наявність бензовозів для поставки нафтопродуктів, які підписані від імені ТОВ «Вастон» в особі директора ОСОБА_1 .
Так, колегія суддів звертає увагу, що спірні договори між позивачем та його контрагентом від імені ТОВ «Вастон» укладено та підписано генеральним директором ОСОБА_1
В той же час, як було вірно встановлено судом першої інстанції, проведеною у межах кримінального провадження № 32017100090000061 судовою експертизою встановлено, що підписи від імені директора ТОВ «Вастон» ОСОБА_1 на договорах № 3-1/14-т від 10.06.2014, № 3-2/14-т від 10.06.2014, № 6-1/14 т від 17.11.2014, № 6-2/14-т від 17.11.2014 та додаткових угодах до них виконані іншою особою.
Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої  статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.
Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України  вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Так, як було встановлено в межах розгляду даної справи, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.12.2017 року у справі № 760/17411/17 звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України на підставі пункту 1 частини першої статті 49 Кримінального кодексу України, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 32016020000000042 від 12.04.2016 відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого першою статті 205 Кримінального кодексу України - закрито.
Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що в 2012 році ОСОБА_1 здійснювала ремонтні роботи у офісному приміщені м. Києва, де познайомилась з іншою особою (далі ОСОБА 1). Дана особа у березні 2014 року запропонувала ОСОБА_1 за грошову винагороду (800 грн.) передати їх частку у статутному капіталі ТОВ «Вастон». Не маючи наміру здійснювати господарську діяльність підприємства пов`язану з оптовою та роздрібною торгівлею паливом, технічним обслуговуванням та ремонтом автомобілів за замовленням населення, діяльністю автомобільного вантажного транспорту, роздрібною торгівлею авто товарами, зазначену у статутних документах ТОВ «Вастон», а також не маючи засобів для ведення господарської діяльності, усвідомлюючи протиправний характер запропонованих їй дій як власника вказаного підприємства, ОСОБА_1 погодилась на таку пропозицію. Крім того, ОСОБА_1 домовилась зі ОСОБОЮ 1, про те, що у подальшому ОСОБА_1 відношення до здійснення фінансово-господарської діяльності не буде мати ТОВ «Вастон» (колишня назва ТОВ «Нафто-Комерц») та буде використовуватися іншими особами.
Придбання ОСОБА_1 частки суб`єкту підприємницької діяльності ТОВ «Вастон» (код ЄДРПОУ 25392930, колишня назва ТОВ «Нафто-Комерц») надало можливість здійснювати невстановленим слідством особам, прикриваючись зовнішньо законним фактором перереєстрації «Вастон» (код ЄДРПОУ 25392930, колишня назва ТОВ «Нафто-Комерц») здійснювати та відображати в податковій звітності від імені ОСОБА_1 та подавали протягом 2014 - 2016 років до ДПІ у Солом`янському районі м. Києва податкову звітність з розшифровкою податкового кредиту в розрізі контрагентів додатку № 5 до декларації з ПДВ, де зазначали контрагентів з реквізитами: ТОВ «Ю.С.А.» (код 25392923), ТОВ «Київагронафтотрейд» (код 31202724), ДП «Чайка» (код 31245250), та інші, що підтверджує факт використання ТОВ «Вастон» для прикриття їх незаконної діяльності з метою ухилення від сплати податків.
Колегія суддів наголошує, що у вищевказаній ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва від 22.12.2017 року у справі № 760/17411/17 чітко зазначено, що ОСОБА_1 в суді свою вину в правопорушенні, в якому її підозрюють, визнала.
Щодо доводів апелянта про те, що дана ухвала суду не була покладена в основу акта перевірки позивача, оскільки постановлена вже після його складання, а отже не була підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів зазначає, що сам факт відсутності постановленого рішення у кримінальній справі щодо посадової особи контрагента не може спростовувати достовірність її пояснень стосовно характеру укладених угод і фактичного здійснення за цими угодами операцій.
Вищезазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 вересня 2019 року у даній справі. 
Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що за висновком суду у вищевказаній ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва від 22.12.2017 року у справі № 760/17411/17, органами досудового розслідування правильно кваліфіковані дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України, оскільки вона своїми умисними діями вчинила фіктивне підприємництво, тобто придбання суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності.
В контексті вищевикладеного апеляційний суд наголошує, що обов`язковою умовою для визнання документів доказом у адміністративній справі відповідно до вимог  статті 75 КАС  є їх достовірність. 
Якщо документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва, вони не можуть бути підставою бухгалтерського та/чи податкового обліку, оскільки статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках не може надавати встановлені  законом  податкові вигоди.
Верховний Суд України неодноразово висловлювався щодо такого правозастосування у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 05.03.2012 у справі №21-421а11 від 22.11.2016 у справі №826/11397/14, від 24.05.2016 у справі №21-5332а15, від 14.06.2016 у справі №21-1318а16, від 22.11.2016 у справі №21-2430а16.
Висновок Верховного Суду України полягає у тому, що надання платником податків податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, окрім випадку, якщо податковий орган не довів, що відомості, які містяться в документах, є недостовірними. Така обставина як наявність кримінального провадження, зареєстрованого за фактом вчинення злочину, передбаченого  статтею 205 Кримінального кодексу України, стосовно фіктивності підприємства - контрагента покупця, має бути врахована судом, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.
Первинні документи, які виписані фіктивним підприємством, не можуть вважатися належно оформленими документами, що підтверджують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування витрат є безпідставним.
У справах №21-421а11, №826/8465/14, №21-5332а15, №21-1318а16, №21-2430а16 Верховний Суд України зазначив, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним; обставина щодо набрання законної сили вироком суду, яким керівника підприємства визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених частинами першою і другою  статті 205 Кримінального кодексу України, підлягає врахуванню адміністративним судом, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами. Це саме стосується і справ, де має місце обставина щодо наявності постанови суду про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила злочин, передбачений  статтею 205 Кримінального кодексу України, з нереабілітуючих підстав.
Частиною першою  статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Відповідно до частини п`ятої  статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частини шостої  статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до  статті 346 КАС  не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.
Аналогічна правова позиція підтримана також Верховним Судом в постановах від 06 травня 2020 року у справі №640/4687/19, від 26 лютого 2020 року у справі №826/1308/18.
Вищевикладеним спростовуються доводи апелянта про те, що господарські операції між позивачем та контрагентом ТОВ «Вастон» фактично мали місце, оскільки за встановлених в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва від 22.12.2017 у справі № 760/17411/17 обставин вбачається, що підприємство-контрагент позивача - ТОВ «Вастон» з 05.03.2014 було зареєстровано на підставну особу - ОСОБА_1 , яка не мала наміру здійснення господарської діяльності, передбаченої законодавством та статутними документами підприємства, а від імені контрагента позивача - ТОВ «Вастон» невідомими особами лише оформлювались документи без фактичного здійснення господарських операцій від імені цього підприємства.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують доводів відповідача про безтоварність господарських операцій з ТОВ «Вастон», жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року. 
Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. 
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.  243,  315,  316,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року - залишити без задоволення. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                           Л.В. Бєлова

Судді                                                                                                 Н.М. Єгорова, 

                                                                                                          А.Г. Степанюк