П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/2064/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -Петричкович А.І.   

Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
01 липня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмову протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 , 25.02.2021 звернувся до суду з адміністративним позовом від 22.03.2021 в якому просив:
- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в нарахування і виплаті вказаного підвищення до пенсії в разі втрати годувальника протиправною.
- зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області нарахувати та виплатити підвищення до пенсії в разі втрати годувальника, згідно законодавства на 150% мінімальної пенсії за віком з 19.07.2019 року, враховуючи, що її розмір відповідно до Закону "Про державний бюджет України" змінюється 2 рази на рік."
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.  
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 01.02.2021 позивач звертався до відповідача із заявою у якій просив нарахувати підвищення до пенсії, відповідно до ст.39 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та виплатити заборгованість з першого дня призначення пенсії - 19.07.2019. Відповідач надав позивачу відповідь листом за №1155-794/Б-03/8-2200/21 від 16.02.2021, яким повідомив про відмову у задоволенні заяви, з чим позивач не згідний, тому
звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог та  доведеності відповідачем правомірності вчинених   ним дій щодо проведених виплат підвищення пенсії.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551) чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
Відповідно до положень частини четвертої статті 15 Закону № 3551-XII в редакції, яка діяла до набрання чинності змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05.10.2005 № 2939-IV (далі - Закон № 2939-IV) Членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, які  не одружилися  вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість  пенсії, підвищуються на 150 процентів мінімальної пенсії за віком. Дружинам (чоловікам) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не   одружилися  вдруге,  пенсії  або  щомісячне  довічне  грошове утримання  чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 50 процентів мінімальної пенсії за віком.
Законом № 2939-IV було внесено зміни до Закону № 3551-XII та його частину четверту статті 15 було викладено в іншій редакції, якою визначено, що пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
В редакції на час спірних правовідносин  частиною 4 статті 15 Закону №3551-XII , членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Дружинам (чоловікам) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Зазначені зміни до Закону № 3551-XII згідно із Прикінцевими положеннями Закону №2939-IV набрали чинності  01.07.2006.
Отже, із 01.07.2006 відсутня норма, яка встановлює підвищення щомісячного довічного грошового утримання на 150% мінімальної пенсії за віком, а визначено, що членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, які не одружилися вдруге пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Вказані положення Законів № 3551-XII та № 2939-IV не змінювались, та такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), у встановленому законом порядку не визнавались.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції вірно вказав, що немає підстав зобов`язувати відповідача нарахувати та виплатити підвищення до пенсії в разі втрати годувальника позивачу у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком з 19.07.2019, враховуючи вищенаведене, і зокрема чинну ч.4 ст.15 Закону № 3551-XII.
Цей висновок суду підтверджено також рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду  від 30.04.2020 у справі № 560/1546/20, яке набрало законної сили та яким, зокрема, було зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як члену сім`ї військовослужбовця, що загинув під час захисту Батьківщини, 25-відсоткове підвищення від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, до державної соціальної допомоги, що отримує позивач, з моменту отримання відповідного статусу, а саме з 09.08.2019.
Враховуючи, що в редакції Закону № 3551-XII з 1 липня 2006 року відсутня норма, яка встановлює підвищення пенсії на 150% мінімальної пенсії за віком, а визначено що членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, які не одружилися вдруге пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату підвищення пенсії в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком задоволенню не підлягають, а відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). 
Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують. 

          Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Матохнюк Д.Б.