Ухвала
Іменем України
 
11 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 518/845/18
провадження № 61-12718ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Тітова М. Ю., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 01 липня 2021 року та додаткову ухвалу Одеського апеляційного суду від 
12 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.
Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 20 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 11 грудня 2008 року в розмірі 73 462,47 дол. США, з яких: 65 000 дол. США - сума боргу (позики) та 8 462,47 дол. США - три проценти річних від простроченої суми, а також 8 810 грн судового збору. 
В задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 червня 2021 року провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 відкрито.
29 червня 2021 року не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
29 червня 2021 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 (на земельні ділянки, адреса: Одеська обл., Ширяївський р., с/рада Осинівська).
Заяву мотивовано тим, що дії/бездіяльність ОСОБА_1 направлені виключно на затягування розгляду справи до 01 липня 2021 року - скасування мораторію на продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Метою таких дій/бездіяльності є відчуження ОСОБА_1 земельних ділянок сільськогосподарського призначення для невиконання рішення суду про стягнення з нього грошових коштів у розмірі 73 462,47 дол. США. У разі невжиття заходів забезпечення позову виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів у розмірі 73 462,47 дол. США буде неможливим.
УхвалоюОдеського апеляційного суду від 01 липня 2021 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено.
Забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), а саме:
на земельну ділянку, масив № 1 , ділянка № НОМЕР_3 , площею 6,05 га, адреса: Одеська обл,, Ширяївський р., с/рада Осинівська (кадастровий номер 5125484700:01:001:0302);
на земельну ділянку, масив № 12 , ділянка № НОМЕР_4 , площею 5,91 га, адреса: Одеська обл., Ширяївський р., с/рада Осинівська (кадастровий номер 5125484700:01:001:0425);
на земельну ділянку, масив № 12 , ділянка № НОМЕР_5 , площею 5,24 га, адреса: Одеська обл., Ширяївський р., с/рада Осинівська (кадастровий номер 5125484700:01:001:0422);
на земельну ділянку, масив № 24 , ділянка № НОМЕР_7 , площею 7,44 га, адреса: Одеська обл., Ширяївський р., с/рада Осинівська (кадастровий номер 5125484700:01:001:0427);
на земельну ділянку, масив № 12 , ділянка № НОМЕР_8 , площею 4,95 га, адреса: Одеська обл., Ширяївський р., с/рада Осинівська (кадастровий номер 5125484700:01:001:0419);
на земельну ділянку, масив № 30 , 34 , 35 ділянка № НОМЕР_12 , площею 5,88 га, адреса Одеська обл., Ширяївський р., с/рада Осинівська (кадастровий номер 5125484700:01:001:0373);
на земельну ділянку, масив № 12 , ділянка № НОМЕР_13 , площею 5,96 га, адреса: Одеська обл., Ширяївський р., с/рада Осинівська (кадастровий номер: 5125484700:01:001:0423);
на земельну ділянку, масив № 24 , ділянка № НОМЕР_14 , площею 4,95 га., адреса: Одеська обл., Ширяївський р., с/рада Осинівська (кадастровий номер 5125484700:01:001:0438);
на земельну ділянку, масив № 27 , ділянка № НОМЕР_2 , площею 6,5 га, адреса: Одеська обл., Ширяївський р., с/рада Осинівська (кадастровий номер 5125484700:01:001:0512).
Додатковою ухвалою Одеського апеляційного суду 12 липня 2021 рокузаяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про постановлення додаткової ухвали про забезпечення позову задоволено частково. Забезпечено позов шляхом накладення арешту на зазначені земельні ділянки. Додатково вказано про  накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності 
ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Стягувач: ОСОБА_2 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_16 , місце проживання: АДРЕСА_2 . Боржник: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 . В задоволенні іншої частини заяви відмовлено. 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, апеляційний суд виходив з того, що предметом позову є стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 11 грудня 2008 року в розмірі 73 462,47 дол. США. 31 березня 2020 року Верховною радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення», відповідно до якого особам буде дозволено відчужувати земельні ділянки сільськогосподарського призначення з 01 липня 
2021 року. Апеляційний суд взяв до уваги предмет позову, співмірність, урахував обставини, викладені у заяві про забезпечення позову, і докази заявника на підтвердження співмірності заявлених позовних вимог з вимогами забезпечення позову та зробив висновок про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки такий вид забезпечення позову є достатнім та співмірним із заявленими позовними вимогами.
Задовольняючи частково заяву про постановлення додаткової ухвали про забезпечення позову, апеляційний суд керувався тим, що в резолютивній частині ухвали Одеського апеляційного суду від 01 липня 2021 року не зазначено адреси місця проживання і дати народження власника майна, а також в ухвалі не зазначено строк пред`явлення рішення до виконання, що унеможливлює виконання цієї ухвали.
У липні 2021 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, 
в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що вартість земельних ділянок, на які  накладено арешт оскарженою ухвалою суду від 01 липня 2021 року, не могла бути оцінена нижче оціночної вартості, розрахованої модулем електронного визначення оціночної вартості Єдиної бази даних звітів про оцінку. На його запит зазначеною Єдиною базою сформовано довідки про оціночну вартість належних йому ділянок, на які накладено арешт, згідно з якими сумарна вартість цих земельних ділянок склала 3 001 022,37 грн, що на 1 252 3011,18 грн більше їх вартості, зазначеної позивачем у заяві про забезпечення позову та на 1 003 582,43 грн більше суми, яка стягнута з нього рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 
20 травня 2021 року. За таких обставин в оскарженій ухвалі суду від 01 липня 
2021 року апеляційним судом порушено принцип співмірності, дотримання якого 
є обов`язковою умовою під час застосування заходів забезпечення  позову.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів 
у подальшому виконанні такого рішення. 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації 
в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним 
вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не 
є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про задоволення позову, надавши оцінку співмірності заявлених позовних вимог з вимогами щодо забезпечення позову, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову. 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржених ухвал суду. Правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
При цьому встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів 
є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження 
№ 14-446цс18)).
У частині четвертій статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції 
з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. 
З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 
19 грудня 1997 року).
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 01 липня 2021 року та додаткову ухвалу Одеського апеляційного суду від 12 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                       Є. В. Краснощоков
 
  І. О. Дундар
 
  М. Ю. Тітов