ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/7175/21	Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О. М. 	
Провадження № 22-ц/817/777/21 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Дикун С. І., Храпак Н. М., 
за участі секретаря —Стецюк М.А.
та сторін —заявника ОСОБА_1 та його представника адвоката Янушевича О.Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/7175/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2021 року та 07 травня 2021 року, постановлених суддею Вийванко О.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, встановлення права власності на 1/2 частини майна, що є об`єктом спільної сумісної власності та зняття арешту з майна, 

В С Т А Н О В И В:

       30 квітня 2021 року представник ОСОБА_2 адвокат Кметик В.С.. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом зупинення продажу арештованого майна, а саме дачного будинку в кооперативі “Мисливець”, що знаходиться в селі Малишівці, Зборівського району та гаражу № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі, що в місті Тернопіль.
       Заяву обґрунтовує тим, що в даний час існує загроза відчуження майна ОСОБА_3 з подальшою реалізацією на торгах спеціалізованою фірмою СЕТАМ, а тому, є всі підстави вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
       04 травня 2021 року представник ОСОБА_2 адвокат Кметик В.С.. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом зупинення продажу арештованого майна, а саме, автомобіля марки “Hyndai Santafe”, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_3 , дата реєстрації 20.12.2014 року, який описаний державним виконавцем 22.06.2016 року і про зняття з нього арешту.
        Заяву обґрунтовує тим, що в даний час існує загроза відчуження майна ОСОБА_3 з подальшою реалізацією на торгах спеціалізованою фірмою СЕТАМ, а тому, є всі підстави вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2021 року задоволено частково заяву адвоката Кметика В.С. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, встановлення права власності на 1/2 частини майна, що є об`єктом спільної сумісної власності та зняття арешту з майна.
       Зупинено продаж арештованого майна, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), а саме: 1/2 частини гаража № НОМЕР_1 , загальною площею 39,4 кв.м., який знаходиться в м. Тернопіль в гаражному кооперативі “Ветеран” та 1/2 частини дачного будинку з надвірними будівлями, загальною площею 135,1 кв. м., житловою площею 78,32 кв.м., який знаходиться в с. Малишівці, Зборівського району, Тернопільської області, садівниче товариство “Мисливець”.
       Відмовлено в решті заявлених вимог.
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2021 року задоволено частково заяву адвоката Кметика В.С. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, встановлення права власності на 1/2 частини майна, що є об`єктом спільної сумісної власності та зняття арешту з майна.
       Зупинено продаж арештованого майна, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), а саме: автомобіля марки “Hyndai Santafe”, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_3 , дата реєстрації 20.12.2014 року.
       Відмовлено в решті заявлених вимог.
       В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2021 року та 07 травня 2021 року та відмовити у задоволені заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.
       В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що вирішуючи питання про зупинення продажу майна у виконавчому провадженні № 46984590, суд порушив його права, оскільки справа № 607/7175/21 стосується виконавчого провадження, в якому він є стягувачем, а тому у випадку задоволення позовних вимог позивача, розмір майна, яке стягується в рамках виконавчого провадження буде зменшено.
       Відтак, при прийнятті рішень про зупинення продажу арештованого майна стосується його законних інтересів.
       Також потрібно зазначити, що Тернопільським міськрайонним судом за головуванням судді Вийванко О.М. вже розглядалась аналогічна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення ідеальної частки спільного майна подружжя у приватну власність (справа № 607/27569/19).
       Однак, 23.10.2020 року у справі № 607/27569/19 суддею Вийванко О.М. винесено ухвалу про залишення без розгляду позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення ідеальної частки спільного сумісного майна подружжя у приватну власність у зв`язку з неодноразовою неявкою позивача у судове засідання. 
       В рамках справи № 607/27569/19 було залучено в якості третьої особи ОСОБА_1 та останньому була надана можливість скористатися своїми процесуальними правами під час розгляду справи.
       Водночас, 19.05.2021 року приймаючи ухвалу про відкриття провадження у справі № 607/7175/21 та 05.05.2021 року та 07.05.2021 рок, приймаючи ухвали про застосування заходів забезпечення позову, судом не залучено його до участі у справі у якості третьої особи, незважаючи на те, що суд був обізнаний про те, що зупиненням продажу арештованого майна порушуються його ж інтереси.
       Вважає, що позивачем не виконано вимоги частини 2 статті 151 ЦПК України щодо зазначення в заяві про забезпечення позову осіб, які можуть отримати статус учасника справи, а судом не взято до уваги порушення позивачем вимог ЦПК України при поданні заяви про забезпечення позову.
       Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не поступало.
       У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Янушевич О.Ю. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в них.
       До початку судового засідання представник ОСОБА_1 адвокат Янушевич О.Ю. подав до суду клопотання про постановлення окремої ухвали відносно ОСОБА_2 та її представника адвоката Кметика В.С. відповідно до частин 1 та 2 статті 262 ЦПК України.
       Представник ОСОБА_3 адвокат Кметик В.С. подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 просив відмовити, а ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області залишити без змін.
       Розглянувши справу в межах заявлених заяв та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Задовольняючи заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості доводів заявника про необхідність вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, забезпечення збалансованості інтересів сторін, забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення суду, у разі невжиття таких заходів. 
       З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
       Відповідно до ст 367 ЦПК України — суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Судом встановлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.08.2020 року у справі про визнання дубліката виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання, було зупинено виконання за дублікатом виконавчого листа № 607/7887/14-ц, виданого 29.09.2014 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_3 боргу за договором позики на користь ОСОБА_1 суму неповернутого основного боргу в розмірі 4089907,50 грн., 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі 216409,29 грн, 1700 грн. сплаченого держмита та 30 грн. витрат на ІТЗ. 
       19.02.2021 року постановою Тернопільського апеляційного суду ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.10.2020 року про закриття провадження залишено без змін. 
       Одночасно після набрання рішення законної сили, ухвала суду від 10.08.2020 про зупинення виконання рішення суду за дублікатом виконавчого листа № 607/7887/14-ц від 29.09.2014 втратила законну силу і розпочались примусові дії щодо звернення стягнення на описане та арештоване майно ОСОБА_3 , що підтверджується постановою від 06.04.2021 про поновлення вчинення виконавчих дій, яку винесла головний державний виконавець ВПВР УЗПВР у Тернопільській області (Південно-Західного міжрегіонального управління МЮ м. Івано-Франківськ) Ільків Н. В. 
       На підтвердження того, що Тернопільська філія ДП «СЕТАМ» 05 липня 2019 року по даному виконавчому провадженні № 46984590 виставлялось на торги 33 лоти та проводилась їх реалізація, служить Витяг з Держаного реєстру ДП «СЕТАМ». 
       08 липня 2019 року ТФ ДП «СЕТАМ» провела уцінку майна та виставила для реалізації на торги 31 лот, які були призначені на 18.07.2019 року, про що свідчить лист № 635/35-09-19 від 05.07.2019, який адресований на ВПВР ДВС ГТУЮ у Тернопільській області, а також акт уцінки майна від 08.07.2019 року. 
       Згідно акту опису й арешту майна від 22.06.2016 року вбачається, що автомобіль марки «Hyndai Santafe», 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_3 , дата реєстрації 20.12.2014 перебуває під арештом. 
       Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 249368606 від 23.03.2021 року вбачається, що гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 39,4 кв. м., який знаходиться в м. Тернопіль в гаражному кооперативі «Ветеран» та дачний будинок з надвірними будівлями, загальною площею 135,1 кв. м., житловою площею 78,3 кв. м., який знаходиться в с. Малишівці Зборівського району Тернопільської області, садівниче товариство “Мисливець” належать на праві приватної власності ОСОБА_3 , перебувають під арештом. 
       30 квітня та 04 травня 2021 року адвокат Кметик В.С., який діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі ордеру, подав заяви про забезпечення позову шляхом зупинення вище згаданого арештованого майна до звернення до суду із позовом.
       19 квітня 2021 року ухвалою Тернопільського міськрайонного суду відкрито провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, встановлення права власності на 1/2 частини майна, що є об`єктом спільної сумісної власності та зняття арешту з майна, що не заперечується заявником та його адвокатом.
       Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.
       Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
       Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Таким чином, умовою застосування забезпечення позову як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. 
       Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовується для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
       Частиною 1 пунктом 5 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
       Відповідно до роз`яснень у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
       Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
       Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). 
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову». 
       Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
       Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
       Не заслуговує на увагу посилання апелянта про те, що судом першої інстанції приймаючи до розгляду заяви про забезпечення позову та виносячи ухвали від 05.05.2021 року та від 07.05.2021 року про застосування заходів забезпечення позову, а також ухвалу про відкриття провадження у даній справі, не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 порушено статтю 151 ЦПК України - не залучено його до участі у справі у якості третьої особи, не зважаючи на те, що суд був обізнаний про невиконання рішення суду про стягнення боргу із ОСОБА_3 .
       За змістом норм процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначити відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати до участі у справі співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені у ньому.
       Згідно з частиною п`ятою статті 12        ЦПК України, пунктом 1 частини першої статті 189 ЦПК України, суд зберігає об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.
       Разом із тим, суд не може примушувати сторін до вчинення тих чи інших процесуальних дій, оскільки це суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства.
       Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
       Статтею 48 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
       Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.
       Суд у силу покладених на нього процесуальним законом повноважень позбавлений можливості самостійно визначати суб`єктивний склад учасників справи, проте встановивши, що у справі не залучено усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, суд відмовляє у позові з цих підстав.
       Отже, визначення відповідача, співвідповідача, предмету та підстав спору є правом позивача.
       Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження — до початку першого судового засідання залучити до участі й ній співвідповідача.
       Як вбачається із матеріалів справи, сторонами в даному спорі є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
        Заяв про залучення третіх осіб від позивача до суду не поступало, а тому суд проводити такі процесуальні дії з власної ініціативи позбавлений права.
       Також не заслуговують на увагу твердження заявника про те, що він не залучений до участі у даній справі як третя особа, оскільки це не впливає на правильність вирішення судом питання про забезпечення позову.
       Також як вбачається із суті позову у справі № 607/27569/19, заявлені вимоги про виділення ідеальної частки спільного сумісного майна подружжя у приватну власність, а суть позову у справі № 607/7175/21 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частини майна, що є об`єктом спільної сумісної власності та зняття арешту з майна, яка переглядається, не є тотожними, це є два різних позови, чим спростовуються твердження представника заявника про їх аналогічність, а тому забезпечення позову у справі є обґрунтованим та відповідає нормам п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.
       Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що не застосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки є можливість реалізації даного майна.
       З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову, так як між сторонами виник спір щодо їх майна, та вважає, що обраний вид забезпечення співмірним із заявленими позивачем вимогами, таким, що не порушує право власника на користування майном, а лише обмежує право відчуження на час розгляду справи задля збереження майна, оскільки існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки по ньому вже проводиться реалізація.
       Що ж стосується заявленого представником ОСОБА_1 адвоката Янушевича О.Ю. клопотання про постановлення окремої ухвали відносно ОСОБА_2 та її представника адвоката Кметика В.С. за зловживання процесуальними правами у відповідності до пунктів 2, 5 частини 2 статті 44 ЦПК України, то колегія суддів вважає, що воно підлягає відхиленню з огляду на наступне.
       Відповідно до ч. 2 статті 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. 
       Стаття 60 ЦПК України — представником у суді може бути адвокат або законний представник.
       Повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність” ( ч. 4 ст. 62 ЦПК України).
       У матеріалах справи наявний ордер адвоката Кметика В.С. про представлення інтересів ОСОБА_2 .
       Заявляючи клопотання про постановлення окремої ухвали адвокат Янушевич О.Ю. посилався на те, що подаючи заяви про забезпечення позову в інтересах ОСОБА_2 адвокат Кметик В.С., який є представником відповідача ОСОБА_3 у ряді інших справ з аналогічним предметом спору, переслідує єдину мету — затягування чи перешкоджання виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2009 року в цивільній справі № 2-117/09 про стягнення боргу з ОСОБА_3 на загальну суму 4 308 046, 79 грн., що перебуває на примусовому виконанні.
       Відповідно до п.п. 3, 5 ч. 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
       Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
       Згідно вимог ч. 2 ст. 61 ЦПК України особа не може бути представником, якщо вона у цій справі представляє або представляла іншу особу, інтереси якої у цій справі суперечить інтересам її довірителя.
       Проте, на даний час на розгляді в апеляційній інстанції перебувають матеріали по забезпеченню позову у справі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину майна, що є об`єктом спільної сумісної власності та зняття арешту з майна, а заявник посилається на інші справи: про визнання дубліката виконавчого листа № 607/7887-ц таким, що не підлягає виконанню; про виділення 1/2 ідеальної частки спільного сумісного майна подружжя у приватну власність. 
       Однак, ні до апеляційної скарги, ні до даного клопотання про постановлення окремої ухвали представник ОСОБА_1 адвокат Янушевич О.Ю. не подав жодного доказу на підтвердження своїх аргументів у відповідності до вимог ч. 2 ст. 61 ЦПК України, що саме у цій справі адвокат Кметик В.С. представляє інтереси як ОСОБА_2 , так і інтереси ОСОБА_3 .
       Окрема ухвала може бути постановлена при розгляді справи по суті. 
       Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
       Ухвали суду першої інстанції є законними, постановленими з дотриманням норм процесуального права, підстави, викладені в апеляційній скарги, для їх скасування відсутні.
       
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 

       П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.

       Ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2021 року та 07 травня 2021 року — без зміни.
       
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Повний текст постанови складено 02 серпня 2021 року.

Головуюча                                                                        Т.С. Парандюк

Судді:                                                                         С.І. Дикун

                                                                                Н.М. Храпак