Номер провадження: 22-ц/813/7908/21 
Номер справи місцевого суду: 522/7889/20
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , а також ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Шенцевої О.П., повний текст рішення складений 30 березня 2021 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_4  до ОСОБА_2  про стягнення аліментів, -
встановив:
У травні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів , в якому просила:
- стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 19541 грн. 25 копійок від усіх видів доходів ОСОБА_2 щомісячно на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 5058 грн. 33 коп. щомісячно на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за минулий час в сумі 703485 грн.;
- стягнути судові витрати в розмірі 21640 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 зазначила, що вони із відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з 2012 року, від яких мають спільну доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Між нею та відповідачем було досягнуто усної домовленості про добровільну сплату останнім грошових коштів на утримання дитини, в сумі достатній для забезпечення належного рівня життя дитини. Наразі відносини між сторонами погіршились, у зв`язку з чим, відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.
Позивач зазначила що відповідач проживає окремо, працевлаштований помічником капітана, інших неповнолітніх дітей немає, батьки на його утриманні не перебувають, не має проблем зі здоров`ям, має постійну роботу та заробіток та має можливість надавати допомогу на утримання малолітньої дитини.
Також позивачка зазначила, що їх спільна із відповідачем донька страждає на захворювання зору та хребту, і тому потребує регулярні, раз в півроку, курси апаратного лікування, вартість якого становить 2 000,00 грн., програмне лікування зорової втоми - 4 400,00 грн., програмне лікування підвищеної ефективності - 3 740,00 грн., масаж спини та комірцевої зони - 2 250,00 грн., що року потрібно купувати нові окуляри, вартість яких становить 3 575,00 грн., необхідні постійні медичні обстеження вартість, яких становить 1 180,00 грн.; 1200 грн. на місяць витрачається на танцювальний гурток «Алеко».
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2021 року позов ОСОБА_4 задоволений частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 11000 грн., починаючи з 18.05.2020 року до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 3547 грн. 90 коп., починаючи з 18.05.2020 року до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 21640 грн.
Вирішено питання про судові витрати.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати частково, змінити п. 1 резолютивної частини рішення, виклавши його у такій редакції: «Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 6000 грн. з 18 травня 2020 року до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 », посилаючись на порушення норм матеріального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом не повно досліджено фактичний дохід  ОСОБА_2 , у зв`язку з чим оскаржуваним рішенням суду з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти у розмірі, який не відповідає його доходу.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу,  ОСОБА_3 , представник ОСОБА_4 зазначає, що викладені в апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 доводи не відповідають дійсності, оскільки на підтвердження доводів апеляційної скарги щодо дійсного доходу ОСОБА_2 до суду надано не було.
Також не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 , представник ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині: стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 додаткових витрат на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 3547 грн. 90 коп., починаючи з 18 травня 2020 року до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 та в задоволені решти позовних вимог відмовити, ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам, діючому законодавству України, встановленої судової практики в Україні, висновки суду не відповідають дійсності та протирічать фактичним обставинам та матеріалам справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4 , адвоката Капустіна О.Б., представника ОСОБА_4 , адвоката Грігорової Г.Л., представника ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно  до ст.  375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 народилася донька - ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 03.05.2013 року.
ОСОБА_4 разом з донькою ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка по реєстрацію місця проживання особи видана Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради (а.с 10т. 1).
Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 має порушення зору (складний міопатічний астигматизм) та потребує носіння окулярів та потребує курс масажів спини та комірцевої зони.
Матеріалами справи також підтверджується та не заперечується позивачем, що починаючи з 2020 року відповідач щомісячно здійснює їх грошовий переказ у розмірі 6000грн.в якості аліментів.
Згідно листа ТОВ «Марлоу Навігейшн Україна» вих. №1/4 від 22.01.2021 року отриманого на виконання ухвали суду від 12.11.2020 року вбачається та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_2 працює моряком на іноземних судах.
Починаючи з 07.06.2019 року відповідач був працевлаштований на посаду старшого помічника капітана та здійснював рейси: з 07.06.2019 року по 08.08.2019 року на т/х PEGASUS; з 20.10.2019 року по 06.01.2020 року на т/х PEGASUS; з 19.05.2020 року по 14.08.2020 року на т/х PEGASUS (Базова ставка старшого помічника капітана на суднах іноземних судновласників у цей період часу становила 20001,91 євро); з 06.09.2020 року по 29.09.2020 року на т/х BREMEN FIGHTER та з 09.11.2020 року по дату отримання інформації на т/х PEGASUS. Базова ставка старшого помічника капітана на суднах іноземних судновласників у цей період часу становила 2093,91 євро.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст.180СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.
Відповідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.
Згідно ч.ч.1,5ст.183СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Згідно ст.185СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину вразі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Частинами першою та другою статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.
Станом на день ухвалення рішення прожитковий мінімум для дитини 7 років становив 2395 грн., розмір аліментів заявлений відповідачем більше як в 7 разів перевищує мінімальний рекомендований розмірі аліментів.
Станом на день проголошення рішення розмір місячної ставки відповідача складає 2093,91 євро що еквівалентно 68971грн. 09 коп. за курсом НБУ.
Як вбачається із матеріалів справи починаючи з 2016 року позивач є працевлаштованим протягом 5-6 місяців на рік, відповідно його сумарний середньорічний дохід за 2020 рік склав 413826 грн. 54 коп. Згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_4 , за 2020 рік нею було отримано дохід у розмірі 350000 грн. 00 коп.
Виходячи з того, що позивачем доведено лише частину заявлених на дитину витрат (зокрема не підтверджено належними та допустимими доказами послуги няні, оплату додаткових занять), а розмір аліментів має бути достатнім для гармонійного розвитку дитини та враховуючи, дохід позивача та розмір заробітної плати відповідача, зважаючи на рекомендований розмір аліментів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення аліментів в розмірі 11000 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат, судом зазначено наступне.
У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «СК виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першоюстатті 185 СКтой з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».
Суд обґрунтовано щодо стягнення додаткових витрат виходив з того, що позивачем лише частково доведено необхідність здійснення додаткових витрат на дитину, зокрема: 1) апаратне лікування чотири рази на рік 12 800 грн. або на місяць 1066,66 грн.; 2) нові окулярів раз на рік 12 000 грн. або на місяць 1000,00 грн.; 3) річний комплекс вітамінів 4 500, грн. або на місяць 375,00 грн.; 4) лінзи нічні на рік 14 000,00 грн. або на місяць 1116,66 грн. 5) курс масажів три рази на рік 13 500 грн. або на місяць 1125,00 грн.; 6) обстеження та УЗІ 2000 грн. на рік або на місць 166,66 грн. 7) секція танцю вартість занять на рік 14 400 грн. або 1200 грн. на місяць, танцювальний одяг, чешки, панчохи, костюм 1450 грн. на рік або 120,83 на місяць; 8) секція акробатики вартість занять 8400 на рік або 700 грн. на місяць, участь у змаганнях та костюм 2700 грн. на рік або 225 грн. в місяць. Відповідно, сумарно щомісячні доведені додаткові витрати на дитину складають 7095,81 грн. (по 3547,90 грн. з обох батьків). Відповідно суд вважає за необхідне стягувати з відповідача щомісячно 3547 (три тисячі п`ятсот сорок сім) грн. 90 коп. додаткових витрат на утримання доньки.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час судом зазначене наступне.
Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Позиція Верховного Суду щодо підстав стягнення аліментів за минулий час викладена у постанові від 06.08.2018 по справі №748/2340/17: «аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Встановивши, що позивачем не доведено, що ним вживались заходи, щодо одержання аліментів, але він не зміг їх отримати у зв`язку з ухиленням відповідачів від їх сплати,суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову в цій частині».
Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.
Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати.
За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог щодо сплати аліментів за минулий час, суд виходив з того, що позивачем не надано належних та достовірних доказів вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати.
Судом встановлено, що у 2018-2019 роках відповідачем здійснювались перерахування на картковий рахунок позивачки з поміткою «для доньки». Згідно інформації наданої ПАТ АБ «Південний» на виконання ухвали суду від 15.07.2020 року у період з 2013 по 2017 рік позивачкою на підставі довіреності здійснювалося зняття грошових коштів із рахунку відповідача. Вказане спростовує твердження про неможливість одержання аліментів у зв`язку із ухиленням позивача від їх сплати.
Колегія суддів також погоджується з висновками суду щодо стягнення витрат на правову допомогу, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами, разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Рибак А.В., також відповідно до квитанції ОСОБА_6 здійснила за послуги адвоката, також позовна заява містить обсяг виконаних адвокатом робіт, у зв`язку з чим суд прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.
Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
На підставі з`ясованих обставин справи, суд прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 .
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2  про те, щосудом не повно досліджено фактичний дохід  ОСОБА_2 , у зв`язку з чим оскаржуваним рішенням суду з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти у розмірі, який не відповідає його доходу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом, у відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, було враховано матеріальне становище дитини та матеріальне становище платника аліментів.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 про те, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам, діючому законодавству України, встановленої судової практики в Україні, висновки суду не відповідають дійсності та протирічать фактичним обставинам та матеріалам справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.
Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 03 серпня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк 

______________________________________ Т.В. Цюра