Ухвала
Іменем України
 
16 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 201/11110/17
провадження № 61-6072ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України та Департамент державної виконавчої служби України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Міністерства юстиції України, в якому просив відшкодувати майнову шкоду, завдану йому під час тривалого захоплення влади, яке почалось 23 липня 2009 року у м. Дніпрі, у розмірі 12 667,70 дол. США та 10 000 грн, а також 8 190 000 грн - на відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 280 081,44 грн, що в еквіваленті становить 10 000 дол. США та 3 500 грн, а всього 283 581,44 грн, - в рахунок відшкодування майнової шкоди; 8 190 000 грн - в рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року апеляційні скарги держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, прокуратури Дніпропетровської області задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2018 року змінено в частині розміру відшкодування моральної шкоди, стягнутого з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , зменшивши його з 8 190 000 грн до 200 000 грн. Це ж рішення в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 майнової шкоди у розмірі 283 581,44 грн скасовано та у задоволенні вказаної вимоги відмовлено.
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського апеляційного суду із заявою про роз`яснення постанови Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року.
Просив роз`яснити порядок виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року у цій справі, а саме, зобов`язати державну виконавчу службу добровільно виконати зазначену постанову апеляційну суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суть роз`яснення судового рішення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові питання та вирішувати невирішені вимоги, він лише має роз`яснити положення ухваленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.
У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2021 року, у якій заявник, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.
Посилається на неврахування судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі 200/7261/13, від 23 вересня 2020 року у цій справі, порушення пункту 1 частини сьомої статті 265 ЦПК України
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.
Встановлено, що звертаючись із заявою про роз`яснення порядку виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року, ОСОБА_1 просив зобов`язати державну виконавчу службу добровільно виконати постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року у цій справі за заявою стягувача від 15 квітня 2021 року, а не роз`яснити саме зміст цієї постанови.
Відповідно до статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлено до примусового виконання.
За змістом зазначеної норми незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.
Роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.
Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення до нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.
Постанова апеляційного суду, про роз`яснення якої подано заяву, не допускає кількох варіантів тлумачення, ця постанова є мотивованою і зрозумілою, тому відсутні підстави для роз`яснення цього судового рішення в тому аспекті, як про це просить заявник.
Судове рішення, яке позивач просить роз`яснити, за своїм видом є постановою, якою змінено рішення суду першої інстанцій в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, скасовано рішення суду першої інстанції в частині відшкодування майнової шкоди у розмірі 283 581,44 грн та у позові в цій частині відмовлено.
Виходячи із змісту статті 271 ЦПК України, суд може роз`яснити незрозуміле судове рішення у разі, якщо внаслідок нечіткості його резолютивної частини рішення неможливо виконати примусово або є ймовірність неправильного його виконання.
У резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначено у якій частині оскаржуване судове рішення підлягає зміні та скасуванню. 
Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з тексту постанови суду апеляційної інстанції, яка набрала законної сили, можливо зробити висновок, що її зміст є чітким і зрозумілим, однозначним та не допускає подвійного трактування, викладений відповідно до повноважень суду апеляційної інстанції, передбачених статтею 374 ЦПК України, а отже, відсутні підстави вважати заяву про роз`яснення рішення суду обґрунтованою.
З таким висновком погоджується й Верховний Суд з огляду на таке.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
З огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень, судові рішення є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року
№ 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України,цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною другою статті 6 Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Відповідно до пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Отже, зазначеними законодавчими нормами врегульовано як порядок примусового так і порядок добровільного виконання судових рішень.
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не можна розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (справа «Ryabykh v. Russia» (Рябих проти Росії), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).
Отже, зважаючи на зміст заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови апеляційного суду у цій справі, яка зводиться до необхідності спонукання державної виконавчої служби добровільно виконати постанову апеляційного суду, ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у роз`ясненні судового рішення є по суті правильною. 
Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом пункту 1 частини сьомої статті 265 ЦПК України, оскільки зазначена норма стосується можливості зазначення у резолютивній частині судового рішення порядку і строку виконання рішення, а не роз`яснення судового рішення.
Також визначення порядку і строку виконання рішення суду можливе у порядку, передбаченому частиною першою статті 267 ЦПК України.
Верховний Суд відхиляє доводи заявника про те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 01 квітня 2019 року у справі № 200/7261/13 та від 23 вересня 2020 року у цій справі, оскільки ці висновки стосуються вирішення по суті спору про право особи на відшкодування моральної шкоди, а не питання роз`яснення судового рішення.
Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на порушення апеляційним судом норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника з ухваленим судовим рішенням, законність та обґрунтованість якого доводами касаційної скарги не спростована.
Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Керуючись частиною четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України та Департамент державної виконавчої служби України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко
                                                                                                                        І. Ю. Гулейков
                                                                                                                        С. О. Погрібний