П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/2547/21	
Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії : 
судді-доповідача Стас Л.В..
суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,
       
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна", про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження 

ВСТАНОВИВ:

        ОСОБА_1 (далі - позивач ) звернулася до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича (далі – відповідач), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 20 січня 2020 року про відкриття виконавчого провадження №64200312 з примусового виконання виконавчого напису від 29 грудня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем (реєстровий № 116138), про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Авентус Україна”,  заборгованості у розмірі 38 520,00 грн.

     Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним виконавцем Гораєм О.С. відкрито виконавче провадження з порушенням  статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: виконавче провадження відкрито не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або знаходженням майна. Позивач зазначає, що виконавчим округом приватного виконавця Клименко Р.В. є місто Київ, тоді як позивачка зареєстрована в Херсонській області, с.м.т. Нова Маячка, вул. Пирогова, 56, в той час як приватний виконавець Клименко Р.В. діє в межах виконавчого округу міста Києва. Доходів, рухомого і нерухомого майна у місті Києві позивач не має. Відкриття виконавчого провадження з порушенням правил територіальної діяльності є підставою для скасування спірної постанови. Адреса проживання : АДРЕСА_1 , поряд із адресою реєстрації позивача, зазначена в заяві Товариства з обмеженою відповідальністю “Авентус Україна”  від 11 січня 2021 року про примусове виконання рішення, та у виконавчому написі від 29 грудня 2020 року, вчиненому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем (реєстровий № 116138).

    Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року – позов задоволено.    

     Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича від 20.01.2021 року про відкриття виконавчого провадження ВП №64200312. 
     Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу міста Клименка Романа Васильовича    (02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, офіс. 31) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 )   судовий збір в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.). 

    В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду від 16 червня 2021 року – скасувати, прийняти нову постанову - про відмову в задоволенні позову. За твердженням відповідача, суд першої інстанції ототожнює поняття «місце реєстрації» та «місце проживання». Такий висновок суду виключає можливість проживання боржника за іншою адресою, окрім адреси реєстрації, що унеможливлює застосування в повному обсязі приписів частини другої  статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника, адже ця норма є диспозитивною, згідно з якою у стягувача є право вибору пред`явлення виконавчого документу або ж за місцем реєстрації, або ж за місцем проживання боржника. Апелянт посилається на те, що виконавчим документом, а саме виконавчим написом нотаріуса встановлено, що фактичне місце проживання боржника знаходиться в межах виконавчого округу міста Києва. Також скаржник вважає, що приватний виконавець, відкриваючи виконавче провадження, має керуватися виключно інформацією, зазначеною у виконавчому документі та заяві стягувача, оскільки виконавчий документ є єдиним належним та допустимим доказом місця проживання боржника.

       Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. 

      Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна  задоволенню не підлягає з таких мотивів.

     Судом встановлено, що 19.01.2021 року до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. надійшла заява ТОВ “Авентус Україна” про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №116138, виданого 29.12.2020 р. приватним нотаріусом Житомирського    міського    нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 38520,00 грн. 

      У поданій заяві стягувачем зазначено, що адресою місця реєстрації боржника є: АДРЕСА_2 та місце проживання: АДРЕСА_3 , така адреса зазначена і у виконавчому написі № 116138 від 29.12.2020 р.

      20.01.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Р.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64200312 з примусового виконання виконавчого напису № 116138 від 29.12.2020 р., виданого приватним нотаріусом Житомирського    міського    нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 38 520 грн. 
      
      Не погоджуючись з правомірністю вказаної постанови у зв`язку з прийняттям приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. до виконання виконавчого документу з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців, позивачка звернулась  до суду. 

      Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку. 

       Приписами частини другої  статті 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.

      Згідно з частиною першою статті 1 Закону  Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.

       Відповідно до пункту 3 частини першої  статті 3 Закону №1404-VІІІ  примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

       Частиною першою  статті 4 Закону №1404-VIIІ  визначено вимоги до виконавчого документа, зокрема, у виконавчому документі зазначаються адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб).

       Пунктом 10 частини четвертої  статті 4 Закону №1404-VIIІ  встановлено, що Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

      Частинами першою, другою  статті 5 Закону №1404-VІІІ  передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
       
       Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених  статтею 3 цього Закону, крім винятків, установлених цією частиною.

       Частиною першою статті 18 Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

       Згідно з частиною п`ятою статті 18 Закону під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

      Відповідно до частини першої статті 19 Закону сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

       Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

       Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

      Частиною першою статті 28 Закону встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71  цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

      Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

      Відповідно до частини першої статті 3     Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII від 02.06.2016, завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

     За змістом частини першої статті 4 Закону діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

      Згідно з частиною другою статті 4 Закону державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

      Статтею 16 Закону визначено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

     Відповідно до частин першої, другої і шостої статті 25 виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

      Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до  Закону України «Про виконавче провадження»  знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

      Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

     За визначеннями, поданими у статті 3   Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11.12.2003, місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місцем проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

      Частиною другою статті 2 Закону встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених  Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

      За змістом статті 6 Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

      Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5942-VI від 20.11.2012, Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих  Конституцією України  свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

      Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

      Відповідно до пункту 14 частини першої статті 7 Закону до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).

       Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачу було відомо про зареєстровану адресу боржника, а  Закон України «Про виконавче провадження»  містить чітку вказівку на те, що виконавчі документи приймаються до виконання за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, а не довільно, без будь-яких підтверджень, зазначених у виконавчому документі.
Згідно з висновками суду, за відсутності доказів проживання та наявності майна у позивача як боржника у виконавчому провадженні у місті Києві, тобто у виконавчому окрузі, на території якого здійснює діяльність відповідач, у відповідача не було правових підстав для прийняття до виконання виконавчого документа шляхом прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження.

       Відповідний висновок суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31.03.2021 у справі №380/7750/20, відповідно до якої, отримавши заяву стягувача про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, в якій, як і в указаному виконавчому документі, зазначено дві різні адреси боржника, приватний виконавець не міг не звернути уваги, що ці адреси, якщо вирішувати питання про прийняття до виконання цього виконавчого документа, відсилають до різних виконавчих округів (Львівська область та місто Київ відповідно). Звідси виникає потреба з`ясування місця проживання боржника як умови прийняття виконавчого документа до примусового виконання приватним виконавцем, територіальним округом якої є місто Київ (пункт 81 постанови). Верховний Суд дійшов висновку про те, що сама лише вказівка на місце проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою (п. 86 постанови).

       Отже, у цій справі спірним є тлумачення положень  ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження»  в контексті визначення місця проживання боржника, а також питання наявності у приватного виконавця обов`язку перевіряти перед відкриттям виконавчого провадження відомості у виконавчому документі стосовно місця проживання боржника.

      У виконавчому провадженні місце проживання боржника відіграє важливу роль як для визначення виконавчого округу, в якому має здійснюватися виконавче провадження, так і для можливості реалізації боржником своїх прав і виконання обов`язків у виконавчому провадженні.

         Так,  статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження»  встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення.

       Зазначеною статтею на боржника покладено низку обов`язків (зокрема повідомляти виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, своєчасно з`являтися на вимогу виконавця, допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій), виконання яких передбачає перебування у безпосередній близькості до місця вчинення виконавчих дій.

      У зв`язку з цим, апеляційний суд керується висновками, викладеними у постанові від    31.03.2021 в справі №380/7750/20, про те, що примусове виконання рішень має бути певним чином наближеним, прив`язаним до місця проживання/перебування боржника що, окрім іншого, дасть змогу останньому (чи принаймні створить йому відповідні умови) належним чином реалізовувати свої права та обов`язки як учасника виконавчого провадження.

      При цьому, колегія суддів ураховує, що вказаним Законом передбачено право стягувача обирати місця відкриття виконавчого провадження між органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, але наголошує, що таке право не має нівелювати права боржника, передбачені статтею 19 Закону.

       Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що в силу частин першої та другої  статті 4 Закону №1403-VIII  приватний    виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність, а також повинен дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

      Також, в силу положень  статті 16 Закону №1403-VIII, приватний виконавець є особою, уповноваженою державою на примусове виконання рішень, тобто є суб`єктом владних повноважень, на дії якої поширюються вимоги, встановлені  статтею 2 КАС України. Зокрема, суб`єкти владних повноважень мають приймати рішення (вчиняти дії) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та неупереджено.

       Щодо відсутності у чинному законодавстві вимог щодо здійснення виконавчого провадження виключно за місцем реєстрації боржника, то    колегія суддів звертає увагу на таке.

      Як уже було зазначено,  Законом України «Про виконавче провадження»  встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна (частина перша статті 24 Закону). Водночас, визначення місця проживання та місця перебування наведено у  Законі №1382-IV, відповідно до якого місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

      Виходячи з приписів  статті 6 Закону №1382-IV, місце проживання підлягає обов`язковій реєстрації, тобто  Закон №1382-IV  пов`язує місце проживання особи насамперед із зареєстрованим місцем проживання. Таким чином, факт реєстрації особою свого місця проживання безумовно свідчить про те, що особа обрала певну адресу місцем свого проживання. Законом не заборонено особі мати декілька місць проживання, але у будь-якому випадку адреса, зареєстрована особою у встановленому порядку, виходячи з положень частини десятої статті 6 Закону, є офіційною адресою, а отже, особа правомірно очікує, що за цією адресою з нею буде вестися офіційне листування, а також вчинятимуться й інші юридичні дії, що пов`язані з місцем її проживання.

       Отже, відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі, до якого належить зареєстрована адреса місця проживання боржника, відповідатиме принципу юридичної визначеності, вимогам, установленим частиною другою  статті 2 КАС України  та вимогам  статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

      При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що частина друга  статті 24 Закону України «Про виконавче провадження»  пов`язує місце виконання рішення приватним виконавцем з фактичним місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходженням боржника - юридичної особи, а не з адресою, зазначеною у виконавчому документі, як це, наприклад, закріплено у частині першій  статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».

      Що стосується місця проживання боржника, яке незареєстроване у встановленому законом порядку, колегія суддів виходить з того, що таке місце проживання боржника, в силу відсутності в нього офіційного характеру, має бути повідомлено самим боржником (що відповідатиме принципу вільного вибору місця проживання, встановленому  Законом №1382-IV) або підтверджено належним чином з урахуванням принципу офіційного з`ясування обставин, оскільки просте зазначення будь-якої адреси без перевірки відповідних обставин, не робить цю адресу саме адресою місця проживання особи у розумінні  Закону №1382-IV.

     Так, у цій справі судом першої інстанції встановлено, що у виконавчому написі міститься інформація як про адресу реєстрації боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , так і про адресу місця проживання: АДРЕСА_3 .

      При цьому у кредитному договорі, на підставі якого було вчинено виконавчий напис, указано, що зареєстрованим місцем проживання боржника є адреса: АДРЕСА_2 , а адреса місця проживання взагалі відсутня.

       Отож, з установлених обставин справи вбачається, що нотаріусом під час вчинення виконавчого напису, самостійно зазначено адресу: АДРЕСА_3 , як адресу місця проживання боржника ОСОБА_1 .  

     Колегія суддів враховує, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не встановлює відповідних обставин, адже не викликає особу, не спілкується з нею та не отримує від неї жодної інформації. Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження того, що вищезазначена адреса піддавалась перевірці на предмет її достовірності.

     Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що    саме виконавчим документом у цій справі встановлено фактичне місце проживання боржника.

      Аналізуючи положення статей  9,  18 Закону №1404-VІІІ, положення  статті 27 Закону №1403-VIII, а також положення Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5942-VI,  апеляційний суд дійшов висновку про те, що виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Такі дії відповідатимуть вимогам частини другої  статті 2 КАС України, яких приватний виконавець має дотримуватись.

      Серед іншого, колегія суддів зазначає, що норми  КАС України  також пов`язують місце проживання особи із зареєстрованим місцем її проживання. Так, відповідно до частини третьої  статті 171 КАС України  суд встановлює місце проживання фізичної особи шляхом надсилання запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

      Отже, законодавець, оперуючи поняттям «місце проживання особи», передбачає, що    таке місце проживання має бути особою зареєстровано і суб`єкти владних повноважень зобов`язані враховувати таку інформацію при здійсненні ними владно-управлінських функцій.

     Таким чином, відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника, не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені частиною першою  статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»  та кореспондуються з положеннями частини другої  статті 2 КАС України, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.

      В іншому випадку, не з`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у  статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»  (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо). Апеляційний суд  наголошує, що відсутність прямої вказівки в   Законі України «Про виконавче провадження»  на обов`язок виконавця перевіряти місце проживання боржника не повинна слугувати інструментом ймовірних порушень прав боржника з боку виконавця - суб`єкта владних повноважень.
     
      Колегія суддів вважає за необхідне також звернути увагу на положення пункту 10 частини четвертої  статті 4 Закону №1404-VIIІ, відповідно до якої виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
     
       Виходячи із системного аналізу цієї норми в сукупності з іншими положеннями  Закону №1404-VII, апеляційний суд констатує, що надання триденного терміну для вирішення питання щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання спрямоване саме на необхідність перевірки органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, зокрема і відповідності зареєстрованого місця проживання боржника - фізичної особи адресі боржника, вказаної у виконавчому документі, і належності такого зареєстрованого місця проживання виконавчому округу, на який поширюються повноваження приватного виконавця.

     Підсумовуючи викладене, саме лише зазначення місця проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якого охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою. Відповідні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 в справі №380/7750/20, які колегія суддів зобов`язана використовувати у своїй правовій позиції. 

     За встановлених обставин у цій справі, визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким  Закон №1404-VIII  пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.

     Колегія суддів враховує доводи апеляційної скарги про те, що наявність зареєстрованого місця проживання боржника не є підтвердженням того, що особа на день відкриття виконавчого провадження проживає саме за зареєстрованою адресою, однак у випадку, якщо особа не повідомила іншого, саме цю адресу, з урахуванням приписів частини десятої статті 6 Закону, необхідно враховувати під час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження, відповідно до вимог частини другої  статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, таке трактування частини другої статті 24 Закону відповідатиме також принципу юридичної визначеності, який є елементом верховенства права.

      Таким чином, апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції здійснено правильне тлумачення положень частин першої та другої  статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», висновки суду є правильними, обґрунтованими, у зв`язку з чим підстави для скасування чи зміни рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року по справі відсутні.

      Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо ненадання відповідачем доказів пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом про оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки з  наданих суду відповідачем доказів про відправку кореспонденції на адресу позивача не вбачається, яку саме постанову від 20.01.2021р. надсилав відповідач, яка отримана ОСОБА_1 04.02.2021р. Водночас, позивач стверджує, що не отримувала оскаржувану постанову від 20.01.2021р., а дізналася про відкриття виконавчого провадження після початку стягнення за виконавчим провадженням №64200312. 

        Вказані обставини відповідачем не спростовані. 
     Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
        Згідно зі  ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
      У відповідності до ст.ст.315,  316 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
      Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328  КАС України, суд – 
                                                         ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича – залишити без задоволення. 

        Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна", про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження – залишити без змін. 

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст судового рішення складений 05.08.2021 р. 

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.