ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/9430/21	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року (суддя Бондар М.В., м. Дніпро, повний текст ухвали складено 25.06.2021 року) у справі № 160/9430/21, за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, про стягнення компенсації,-
в с т а н о в и в:
24.03.2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі (далі по тексту – відповідач), в якому просив поновити його на посаді слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, а за відсутності такої посади - на іншій рівнозначній посаді в цьому (або іншому) державному органі, з аналогічними функціональними обов`язками; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на свою користь 266368 грн. - сума компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, а також в надурочний час за період з грудня 2018 року по грудень 2020 року включно.
          Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 року роз`єднано позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і компенсації, в самостійне провадження №160/9430/21 виділено позовні вимоги  про стягнення з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі на користь 266368 грн.- компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, а також в надурочний час за період з грудня 2018 року по грудень 2020 року включно.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 року повернуто позовну заяву.
                              Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт вказував, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про необхідність повернення його позову з підстави невиконання ухвали суду від 14.06.2021 року, з підстави порушення строку подання позову. Апелянт вказував, що він вчасно надав суду першої інстанції заяву як засіб усунення недоліків вказаних в ухвалі про залишення позову без руху. Апелянт вказував, що відповідно до Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входять у тому числі компенсаційні виплати, тому компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, а також в надурочний час є складовою заробітної плати працівника державного бюро розслідувань та є доходом. При вирішенні питання про дотримання строку звернення до суду пріоритетними є норми спеціального законодавства, а саме КЗпПУ, яким врегульовано спірні питання. Передбачено, що у питанні стягнення з колишнього роботодавця вчасно не отриманих сум заробітку, відсутній строк позовної давності. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції, повернув позовну заяву, у зв`язку, з тим, що ухвалою суду від 14.06.2021 року вказану заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти робочих днів, з моменту отримання копії ухвали, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Суд першої інстанції вказував, що встановлення наявності або відсутності факту порушеного права здійснюється під час розгляду справи судом по суті лише у випадку своєчасного звернення до суду або у випадку пропуску строку з поважних причин. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню. Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Суд першої інстанції вказував, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо проходження та звільнення з публічної служби охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої  статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах норми  КЗпП України. Позивач не погоджується з невиплатою грошової компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, а також в надурочний час за період з грудня 2018 року по грудень 2020 року включно, яка є складовою грошового забезпечення. Грошове забезпечення на думку суду першої інстанції, є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір та складові були відомі позивачу, який отримував грошове забезпечення. Суд першої інстанції вказував, що про порушення права, що стало підставою для звернення до суду з позовом позивачу було відомо з місяця, наступного за місяцем отримання грошового забезпечення. До суду ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою 24.03.2021 року. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не надано доказів того,  що за наявності наміру поновити порушені права, позивач був об`єктивно позбавлений можливості вчасно звернутися до суду з адміністративним позовом.
Як встановлено, 24.03.2021 року ОСОБА_1 подав до суду позов в якому серед іншого просив стягнути з відповідача на свою користь 266368 грн. - суму компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, а також в надурочний час за період з грудня 2018 року по грудень 2020 року включно.
Встановлено, що наказом № 33 о/с від 26.02.2021 року  Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, ОСОБА_1 звільнено з посади слідчого другого слідчого відділу слідчого управління з 01.03.2021 року у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок заміни штатного розпису, з припиненням державної служби, вирішено виплатити грошову компенсацію за 21 календарний день невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 27.11.2019 року по 26.11.2020 року, за 8 календарних днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 27.11.2020 року по 01.03.2021 року, за 06 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби понад 10 років, вирішено виплатити вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.  
Встановлено, що ОСОБА_1 22.02.2021 року звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі з заявою про виплату йому компенсацію за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, а також в надурочний час. Листом від 19.03.2021 року № М-445/17-09-21 Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, повідомило позивача про відсутність підстав для виплати компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, в надурочний час, вказано, що згідно табелів обліку робочого часу за період 01.11.2018 року по 28.02.21 року, відсутні відмітки про чергування у світлякові та неробочі дні. 
Встановлено, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 року позов ОСОБА_1 залишено без руху, запропоновано  усунути недоліки позовної заяви протягом десяти робочих днів, з моменту отримання копії ухвали, шляхом надання до суду: обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду, з доказами поважності причин пропуску відповідного строку. 
Ухвала від 14.06.2021 року направлена судом засобами електронного зв`язку та невідомо про її отримання позивачем. 
24.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про усунення недоліків позову, надав заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій вказував, що про порушення свого права, про невиплату компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, в надурочний час дізнався з листа від 19.03.2021 року № М-445/17-09-21, вказував, що до позовних вимог про стягнення компенсаційних виплат слід застосовувати строки звернення передбачені КЗпП України а не КАС України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 року позовну заяву повернуто.
Отже, як було встановлено, листом від 19.03.2021 року № М-445/17-09-21 Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, в надурочний час.
З огляду на встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно ст. 2 КАС України   завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом,  Законом України «Про оплату праці»  та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно частин 1 – 2 ст. 20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці державних службовців Державного бюро розслідувань повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для належного виконання ними службових обов`язків з урахуванням специфіки, інтенсивності та особливого характеру роботи, забезпечувати добір до Державного бюро розслідувань висококваліфікованих кадрів, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності, компенсувати фізичні та інтелектуальні затрати працівників. На осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Умови оплати праці працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, визначаються законодавством про державну службу з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
          Згідно ст. 50 Закону України «Про державну службу» держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати: основна заробітна плата, це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата: це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Норми  Закону України «Про Державне бюро розслідувань» не передбачають нарахування та виплати працівникам компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, в надурочний час, але передбачено, що умови оплати праці працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, визначаються законодавством про державну службу з урахуванням особливостей, встановлених Законом, на працівників, які не є державними службовцями, або як у випадку ОСОБА_1 не були державними службовцями при роботі у структурі Державного бюро розслідувань, на таких працівників розповсюджуються загальні норми щодо нарахування та виплати заробітної плати – норми КЗпП України.
КЗпП України передбачає виплату компенсацій у випадку роботи у вихідні, святкові та неробочі дні, в надурочний час. Більше того, Закон України «Про оплату праці» вказує, що до структури заробітної плати входять компенсаційні виплати.  
          Згідно статей 106 – 108 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. Робота у нічний час (стаття 54) оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.
          Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002  щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої  статті 124 Конституції України  (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
Норми Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та Закону України «Про державну службу» не встановлюють строку та порядку вирішення спорів щодо виплати або не виплати компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, в надурочний час. У такому разі слід звертатись до норм Кодексу законів про працю України.
Згідно частин 1, 2, 3, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до  адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.  Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на  публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Таким чином, позов може бути подано в межах строку звернення до  адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи, можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Дійсно, передбачено, що  для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на  публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Проте варто враховувати, що спір ОСОБА_1 стосується недоотриманої ним компенсації за роботу понад робочий час, яка як встановлено є складовою частиною заробітку.
Не слід позовну вимогу про стягнення з відповідача суми компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, пов`язувати з вимогою, яка виникла після звільнення. Позивач не був позбавлений можливості та міг звернутись з подібною позовною вимогою до суду у будь-який час. 
Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відсутній строк давності у спорах щодо стягнення недоотриманої заробітної плати разом як і її частини. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому суми без обмеження будь-яким строком.
Суд першої інстанції помилко прийшов до висновку, що строк звернення з позовом складає один місяць з огляду на те, що спір пов`язаний з прийняттям та проходженням публічної служби. Слід враховувати, що спір пов`язаний з отриманням або не отриманням частини заробітку у вигляді компенсації за роботу у неробочий час (у святкові дні, вихідні дні) та за правилами КЗпП України, подібні спори не мають обмеження строком.  
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суд першої інстанції повертаючи позовну заяву вказав, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду про залишення позову без руху. Судом першої інстанції було надано десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позову без руху, для усунення його недоліків. 
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених  статтями 160,  161  цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Вище приведена норма вказує на важливість моменту отримання позивачем ухвали про залишення його позову без руху. Саме від моменту отримання ухвали про залишення позову без руху обраховується строк для усунення недоліків, наданий судом, який не може перевищувати десять днів. У цій справі, судом першої інстанції було надано ОСОБА_1 строку десять днів для усунення недоліків позову, з моменту отримання ухвали від 14.06.2021 року. Ухвалу від 14.06.2021 року направлено судом позивачу засобами електронного зв`язку 16.06.2021 року. Проте, не передбачено направлення ухвал про залишення позову без руху засобами електронного зв`язку. 
Відповідно до ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: зокрема, позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Суд першої інстанції повернув позовну заяву ОСОБА_1 25.06.2021 року. Повернення позовної заяви відбулось без дотримання відведеного строку для усунення позивачем недоліків. Враховуючи направлення ухвали про залишення позову без руху 16.06.2021 року, передчасним є повернення позову 25.06.2021 року. Тим більше, за умови відсутності належного направлення ухвали про залишення позову без руху. 
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено право заявника на звернення до суду, з огляду на те, що повернення позовної заяви унеможливлює її належний розгляд та захист прав позивача у разі, коли буде встановлено дійсність їх порушення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду – скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 312, 315, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
п о с т а н о в и в:
                              Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
                              Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року у справі № 160/9430/21 – скасувати.
                              Справу № 160/9430/21 направити для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
                              Постанова суду Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова