Справа № 158/272/21 	Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К. 	
Провадження № 22-ц/802/894/21  Категорія: 30 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
01 липня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Христюк А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Броварського відділу поліції Головного управління  Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, за  апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 , яка подана в його інтересах представником ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 квітня 2021 року,

                                       В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу.
Покликається на те, що 15.05.2020 відносно нього інспектором дорожнього нагляду Броварського відділу поліції ГУНП в Київській області був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 118889. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.08.2020 провадження у справі № 361/3189/20 на підставі п. 7 ч. 2 ст. 247 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Постановою Київського апеляційного суду від 11.12.2020 скасовано постанову Броварського міськрайонного суду та провадження у справі закрито за відсутністю в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення. Посилається на ті обставини, що йому було завдано матеріальної шкоди, що полягає у витратах на правову допомогу у даній справі, а також моральній шкоді, завданій внаслідок незаконного складення протоколу щодо нього, що передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду». Моральна шкода полягає у тому, що незаконні дії поліцейських призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації його життя; свавілля поліцейських щодо безпідставного складення щодо нього протоколу про вчинене адміністративне правопорушення глибоко обурило позивача, завдало йому стресу, що в перші дні викликало глибоку моральну травму, що виразилась у підвищеній тривожності, болях в ділянці серця, підвищеному серцебитті, відсутності апетиту, безсонні, відчаї від свавілля поліції та моральних переживаннях. Він був змушений звертатись до адвокатів для доведення своєї невинуватості, незаконності дій поліції та моральних переживаннях.
Просить суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь 38 892 грн моральної шкоди та 20200 грн витрат за надану правову допомогу.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 квітня 2021 року в задоволені позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 від імені позивача  ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про задоволення позову.
Відповідачі в письмових відзивах на апеляційну скаргу просять апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Заслухавши представника позивача, представника відповідача Державної казначейської служби, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.08.2020 провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 2 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с. 20).
Постановою Київського апеляційного суду від 11.12.2020 вказану постанову Броварського міськрайонного суду Київської області скасовано та провадження у справі закрито за відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом Бондарчуком В.О. 16.05.2020 було укладено договір № 155 про надання правової допомоги (а.с. 8-10), а 14.07.2020 між позивачем та адвокатським об`єднанням «Серотюк, Скакун і Партнери» (а.с. 13-16).
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті – така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що відповідачі протиправно склали протокол про адміністративне правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, виклали  обставини, що не відповідають дійсності, бездоказового визнали його винним у вчиненні згаданого адміністративного правопорушення, незаконно ініціювали притягнення його до адміністративної відповідальності, чим завдали йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків.
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом – моральною шкодою.
Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого ст.130 КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.
Факт підроблення відповідачами постанови позивачем не доведений належними, достовірними та допустимими доказами.
Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, установивши, що позивач не довів у встановленому законом порядку факт завдання йому відповідачами моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Також не підлягають відшкодуванню витрати на правову допомогу в розмірі 20200 гривень, які були понесені стороною в рамках адміністративної справи, оскільки в рамках даної цивільної справи шкода позивачем не доведена, винуватість дій відповідачів також є недоведеними .
На думку колегії суддів відшкодування витрат на правничу допомогу з врахуванням положень ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», також пов`язується саме з фактом заподіяння шкоди та встановленням неправомірністю дій працівників поліції, які в даному випадку не встановлені. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись  ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

                                                   У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 , яка подана в його інтересах представником ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 квітня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: