КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
       Єдиний унікальний номер справи: 362/358/20                 Головуючий у суді першої інстанції: Марчук О.Л.
       Номер провадження: 22-ц/824/3372/2021                          Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И 
 
13 липня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П. 
суддів: Білич І,М., Слюсар Т.А., 
при секретарі - Качалабі О.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, - 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У Васильківський міськрайонний суд Київської області звернувся                   ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт) з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про зменшення розміру аліментів.
В обґрунтування вимог позовної заяви зазначив, що він та ОСОБА_2 мають спільну дитину, яка проживає разом з матір`ю .
На підставі судового наказу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року з ОСОБА_1   на корись відповідача стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його доходу,  але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з                     26 жовтня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.
Посилаючись на те, що ОСОБА_2 витрачає стягнуті на утримання дитини аліменти не за цільовим призначенням, позивач просив  зменшити розмір аліментів до 1/6 частини його доходів.
ОСОБА_2   подала зустрічний позов із вимогами про збільшення розміру аліментів до 1/3 частини доходів ОСОБА_1 ..
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від                       18 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.
В задоволенні зустрічного  позову ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів також відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Незвіський Д.Я., оскаржив його в апеляційному  порядку. 
В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив, рішення  Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про  зменшення розміру аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити. В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Обґрунтовуючи вимоги  апеляційної скарги,  апелянт посилається на те, що в суді першої інстанції ним були заявлені аргументи та обставини про те, що відповідач за первісним позовом, яка отримує від нього аліменти на утримання доньки, використовує їх частково на особисті потреби, які не пов`язані з дитиною.
Вказує, що ОСОБА_2 мала надати суду докази цільового використання нею аліментів на утримання дитини, оскільки вона заперечувала проти позову. 
Також зазначає, що ОСОБА_2  жодним чином не сприяла повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.
Стверджує,  що суд першої інстанції жодним чином не сприяв стороні позивача в отриманні належних та допустимих доказів, які могли б підтвердити чи спростувати доводи щодо цільового чи нецільового використання грошових коштів (аліментів) відповідачем за первісним позовом.
У відзиві на апеляційну скаргу,  представник ОСОБА_2 - адвокат  Шумило Н.М. проти доводів апеляційної скарги заперечила посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від                          18 листопада 2020 року залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд  апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Доводів в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог               ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, апеляційна скарга не містить, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України законність ухваленого у цій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник - адвокат Незвіський Д.Я. доводи апеляційної скарги підтримали з підстав викладених в ній.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась,. Направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів, Васильківський міськрайонний суд Київської області своє рішення обґрунтовував тим, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів,  визначені ч. 2 ст. 186 СК України, оскільки позивачем не доведено факту нецільового витрачання аліментів відповідачем.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції так як вважає. що він ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Судом встановлено, що судовим наказом Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання їх дитини аліменти в розмірі 1/4 частини усіх доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з  26 жовтня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. 
Згідно із ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ч. 2 ст. 186 СК України, передбачено, що у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Під час розгляду справи судом першої інстанції та апеляційного перегляду  не встановлено нецільового витрачання аліментів ОСОБА_2 .
Зокрема, додані до позову та надані суду під час розгляду справи письмові документи, а саме: заява позивача від 08 липня 2019 року про контроль за цільовим витрачанням аліментів, лист Васильківської РДА № 623/12.140 від 05 грудня                2019 року, акт обстеження умов проживання від 13 червня 2019 року, довідки і листи Калинівського НВК № 87 від 18 травня 2018 року, № 130 від 29 жовтня 2019 року,            № 155 від 23 грудня 2019 року, № 139 від 07 листопада 2019 року і № 153 від                      23 грудня 2019 року та виписки із банківських карток, - не підтверджують факту нецільового витрачання аліментів відповідачем за первісним позовом  (а.с. 10, 11, 12, 13, 14, 23, 24 - 25, 26).
Тобто, в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, факт нецільового витрачання аліментів ОСОБА_2 , належними та допустимими доказами не підтверджено. 
Окрім цього, доказів щодо зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я позивач суду не надав.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачем не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,  суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі так як  суд не наділений функцією доказування, - позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину нецільового витрачання аліментів відповідачем.
У зв`язку з цим, наведені у позовній заяві та апеляційній скарзі доводи щодо нецільового витрачання аліментів відповідачем, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені у встановленому цивільним процесуальним законом жодними належними та допустимими доказами.
Більше того, на думку колегії суддів, доводи позовної заяви та апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача з розміром аліментів, визначених судовим рішенням, що набрало законної сили.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції жодним чином не сприяв стороні позивача в отриманні належних та допустимих доказів, які могли б підтвердити чи спростувати доводи щодо цільового чи нецільового використання грошових коштів (аліментів) ОСОБА_2 колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані, оскільки згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки Васильківського міськрайонного суду Київської області та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів враховує вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від                 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
За таких обставин, при вирішенні даної цивільної справи, Васильківським міськрайонним  судом Київської області правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384 389 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від                          18 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Головуючий:                                                                                      О.П. Коцюрба
                                                               
Судді:                                                                                                    І.М. Білич 
 
       Т.А. Слюсар