УХВАЛА
про залишення касаційної скарги без руху

20 вересня 2021 року 
Київ
справа №520/17829/2020
адміністративне провадження №К/9901/33081/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Коваленко Н.В.,
суддів: Желєзного І.В., Шарапи В.М.
перевіривши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Концерн АВЕК та Ко» на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Концерн АВЕК та Ко» до Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

До Верховного Суду 03 вересня 2021 року надійшла касаційна скарга Приватного акціонерного товариства «Концерн АВЕК та Ко» на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у цій справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів доходить висновку про те, що касаційна скарга не відповідає вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Справу в суді першої інстанції розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно із частиною 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої цієї статті передбачено, що судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, судові рішення, які прийняті в порядку спрощеного позовного провадження, можуть бути оскаржені у виключних випадках, доведення яких покладається на скаржника.

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України  обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Якщо касаційну скаргу подано на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в ній зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України скаржник повинен зазначити норму права стосовно якої відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, а також зазначити обґрунтування неправильного застосування судом норм матеріального чи процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, в касаційній скарзі має бути зазначено, яких процесуальних порушень допустився суд під час вирішення справи, передбачених частинами другою і третьою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України.

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Таким чином, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Колегія суддів зазначає, що оскарження судових рішень, розглянутих судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, має відбуватися із наведенням підстав, передбачених частиною п`ятою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у системному взаємозв`язку із частиною четвертою цієї статті.

Підставами касаційного оскарження скаржник зазначає підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої та пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказані підстави мотивує тим, що подання касаційної скарги зумовлено необхідністю формування єдиної судової практики та гарантування базових прав на судовий захист. На думку скаржника, цей факт сам по собі є достатньою підставою для надання судом касаційної інстанції остаточного висновку з метою уникнення подальших суперечностей у рішеннях Харківського окружного адміністративного суду та Другого апеляційного адміністративного суду.

Зазначає, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції прийнято без урахування висновків наведених у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 826/3608/18, від 28 травня 2020 року у справі № 640/9160/19, в яких наголошено про обов`язок надання містобудівних умов та обмежень при виконанні суб`єктом містобудування вимог частини третьої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»; від 14 липня 2020 року у справах № 520/11587/19, № 520/11590/19, 520/11594/19.

Колегія суддів критично оцінює посилання скаржника на вищевказану судову практику, оскільки правові висновки у цих справах зроблені за інших фактичних обставин, зокрема, відмови у видачі містобудівних умов та обмежень земельної ділянки з підстав зазначення позивачем недостовірної інформації у наданому містобудівному розрахунку; відсутності акта погодження меж земельної ділянки; відсутності топо-геодезичної зйомки, яка з-поміж іншого була надана позивачем до заяви; невідповідність намірів забудови земельної ділянки, тоді як наміри забудови земельної ділянки відповідали забудові, що було підставою для задоволення позовних вимог.

Натомість у цій справі підставою для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень стала невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації за місцевому рівні, оскільки будівлі РП-ТП та КТП не визначені як об`єкти переважного виду використання в територіальній зоні, на якій планується будівництво, а також відсутність можливості визначення наявності на земельній ділянці об`єктів переважного виду використання, що є обов`язковим для розміщення на земельній ділянці об`єктів супутнього виду використання.

Також є необґрунтованим посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28 травня 2020 року у справі № 826/17201/17, відповідно до яких «суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність рішення, що оскаржується, іншими обставинами ніж ті, що зазначені безпосередньо в документі, що оскаржується. За іншого підходу суб`єкт владних повноважень міг би самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обґрунтування своїх дій (рішень) після їх вчинення (ухвалення), що не сумісне з принципами правової визначеності та належного урядування», оскільки скаржником не вказано, які саме обставини або висновки суду в цій частині є релевантні або нерелевантні зазначеній судовій практиці.

З урахуванням вищевикладеного, скаржнику слід уточнити підстави касаційного оскарження, з урахуванням предмету спору, зазначивши більш детальні обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною другою статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Отже, касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Концерн АВЕК та Ко» слід залишити без руху та встановити десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення копії цієї ухвали шляхом зазначення обґрунтувань підстав касаційного оскарження відповідно до статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 169, 330, 332, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Залишити без руху касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Концерн АВЕК та Ко» на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року.

2. Надати Приватному акціонерному товариству «Концерн АВЕК та Ко» десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначено в мотивувальній частині ухвали.

3. Надіслати Приватному акціонерному товариству «Концерн АВЕК та Ко» копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та  оскарженню не підлягає.  

Суддя-доповідач                                                                                           Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              І.В. Желєзний

Суддя                                                                                                              В.М. Шарапа