Справа № 347/431/21 
Провадження № 22-ц/4808/1150/21 
Головуючий у 1 інстанції Драч Д. С. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                       судді-доповідача        Бойчука І.В.,
                       суддів:                Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 24 травня 2021 року під головуванням судді Драч Д.С. у м. Косів,
в с т а н о в и в:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилося двоє дітей: дочка – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Косівського районного суду від 23.07.2010 шлюб між сторонами було розірвано, а їхніх дітей залишено на проживання з матір`ю. 
Згідно рішення Косівського районного суду від 04.08.2014 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей в сумі по 450 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Рішенням суду від 21.01.2020 року розмір аліментів було збільшено до 1 600 гривень щомісячно на кожну дитину. 
На даний час її місячна заробітна плата становить 4 000 грн та інших доходів у неї немає, тому не вистачає коштів для повноцінного забезпечення дітей. 
Відповідач не піклується про побут та здоров`я дітей, аліменти на їх утримання сплачує не систематично, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 13 495 грн та 10 498 грн.
Їх дочка – ОСОБА_3 досягнула повноліття, тому стягнення аліментів на її утримання припинилося, однак вона навчається на 1 курсі педагогічного факультету ДВНЗ «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» на денній формі навчання, стипендію не отримує, будь-яких інших доходів не має.
Посилаючись на те, що відповідач за станом здоров`я фізично здоровий, має на утриманні дітей від іншої дружини, отримує непогані доходи, оскільки здійснює підприємницьку діяльність та займається 9-ма видами такої, в його користуванні є магазин та автомобіль, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 2 000 грн з часу пред`явлення позову і до досягнення дочкою 23-х років, до часу закінчення навчання.
Рішенням Косівського районного суду від 24 травня 2021 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у твердій грошовій сумі по 1 000 грн щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову - з 05.03.2021 року - до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-річного віку.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у сумі 750 грн та на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.
У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Зазначає, що судом першої інстанції не встановлено чи на час розгляду позову на рахунок доньки ОСОБА_3 поступали оплати за виконану нею роботу та відмовлено у витребуванні виписки про рух коштів для достовірного з`ясування факту доходів ОСОБА_3 під час навчання.
Також донька в своїх свідченнях визнала, що умови його проживання не відповідні в порівняні в яких проживає вона, де в теперішній його сім`ї є троє малолітніх дітей які потребують більшого забезпечення на її погляд.
Суд взяв до уваги стан здоров`я ОСОБА_3 як незадовільний, хоча жодної медичної довідки для підтвердження обставини наявності у неї захворювання позивачем не було надано, а також свідчення позивача, щодо наявності магазину та автомобіля, однак взагалі не провів аналіз матеріального стану та наявності у нього рухомого і нерухомого майна, хоча відомості про відсутність такого майна в матеріалах справи є.
При визначенні розміру аліментів судом не враховані інтереси трьох малолітніх дітей, які є на його утриманні.
Суд опирався на його пропозицію оплачувати 1 000 грн, але не уточнив головну умову, вона полягає в здійсненні ним в повному об`ємі платежів щодо попередніх аліментів, так як на час слухання справи його рахунки арештовані ДВС, а інші засоби для сплати відсутні.
Судом першої інстанції встановлено, що він є фізичною особою-підприємцем, який займається 9-ма видами діяльності, однак зайняття цими видами діяльності та сплата відповідних податків до ПФУ, не є доказом того, що він отримує доходи від цих видів діяльності.
Ні позивач, ні він не надали докази його платоспроможності. Навпаки, в матеріалах справи є повідомлення про внесення відомостей до Єдиного реєстру боржників та копія постанови про арешт коштів боржника, проте судом такі не досліджувалися.
Вказує, що враховуючи відсутність будь-якого аналізу з боку суду доданих доказів та його аргументів, з наведенням мотивів, оскаржуване рішення порушує його право на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом.
Просить рішення скасувати та ухвали ти нове рішення про відмову в задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що відповідач матеріально забезпечений, докази чого містяться в матеріалах справи, а дочка сторін потребує матеріальної допомоги, що вірно встановлено судом першої інстанції.
Безпідставними є доводи апелянта про те, що при ухваленні рішення суд не врахував знаходження на його утриманні трьох неповнолітніх дітей. Навпаки, така обставина врахована судом, про що свідчить задоволення позовних вимоги частково, а не повністю. Тому суд, присудив до стягнення з відповідача щомісячно аліменти в сумі по 1 000 грн на утримання повнолітньої дочки. Якщо взяти до уваги потреби дитини, то присуджені судом аліменти є незначними.
Обставини щодо несплачених попередніх аліментів на утримання дитини і арештовані відділом ДВС в зв`язку з цим рахунки апелянта не свідчать про погане матеріальне забезпечення відповідача, а є тими обставинами, які свідчить про те, що він ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини. Відповідач не сплачує присуджені судом на утримання сина аліменти в сумі 1 600 грн і вона змушена також повністю його утримувати. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвали 23.07.2010, що вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 18.10.2002 батьком ОСОБА_3 є відповідач (а.с.11). 
Згідно рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04.08.2014 по справі № 347/1200/14-ц зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по 450 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття (а.с. 6). Рішенням цього ж суду від 21.01.2021 року по справі № 347/2275/19, було змінено (збільшено) розмір аліментів, які стягувалися зі ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до 1 600 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття (а.с. 7).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 05.09.2020, позивач – ОСОБА_6 05.09.2020 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с. 8).
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1910 від 15.09.2020 (а.с.10), довідки про реєстрацію місця проживання особи № 997 від 05.04.202 (а.с.13), довідки, виданої виконкомом Косівської міської ради № 391 від 11.02.2021 (а.с. 16), та Акта обстеження матеріально-побутових умов життя від 11.02.2021 (а.с. 17) ОСОБА_1 проживає разом з дочкою ОСОБА_3 і сином ОСОБА_9 , 2013 р.н. за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до довідки Косівського РВ ДВС № 2697/20.6-26 від 05.02.2021 у ОСОБА_2 наявна заборгованість по сплаті аліментів: за виконавчим листом №347/1200/14-ц від 18.08.2014 заборгованість станом на 13.08.2020 становить 13 495 грн; за виконавчим листом № 347/2275/19 від 06.10.2020 заборгованість станом на 01.02.2021 становить 10 498 грн.
Відповідач є також батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 37, 38, 39).
Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, який займається такими видами діяльності: консультація з питань інформатизації (основний); неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; фотокопіювання, підготування документів та інша спеціалізована допоміжна офісна діяльність; ремонт комп`ютерів і периферійного устаткування; ремонт обладнання зв`язку; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійними устаткуваннями і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах; діяльність у сфері проводового електрозв`язку; діяльність у сфері безпроводового електрозв`язку (а.с. 19).
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 виповнилося 18 років, внаслідок чого стягнення аліментів на її утримання з відповідача ОСОБА_2 припинилося.
ОСОБА_3 навчається на І курсі педагогічного факультету ДВНЗ «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника», спеціальності «дошкільна освіта» денної бюджетної форми навчання, що підтверджується довідкою №06-04-05-2196 від 19.01.2021 року (а.с.14), та стипендії не одержує, що підтверджується довідкою про доходи №13 від 18.02.2021 року (а.с.15).
ОСОБА_2 у добровільному порядку надавав матеріальну допомогу ОСОБА_3 09.10.2020 у сумі 703,52 грн (а.с.42) та 17.01.2021 року у сумі 1 005,03 грн (а.с.43).
Позивач працює адміністратором в стоматологічному кабінеті і її місячна заробітна плата становить 4000 грн, що не заперечується відповідачем. Інших доходів у неї немає, має на утриманні також неповнолітню дитину.
За правилами ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Вимогами ч. 3 ст. 199 СК України встановлено право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів того з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самих дочки, сина, які продовжують навчання.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Встановивши, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання і стипендію не отримує, будь-яких інших доходів не має, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, факт важкого матеріального становища позивача, якій важко самотужки надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, а ОСОБА_2 може надавати таку допомогу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 .
Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_2 має на утриманні трьох малолітніх дітей, є фізичною особою-підприємцем із правом займатись 9-ма видами економічної діяльності, яку продовжує здійснювати, має можливість матеріально допомагати непрацездатним матері, яка перебуває у спеціалізованому закладі, та бабусі, яка отримує пенсію. При цьому він не надав суду належних доказів, що підтверджують його неспроможність надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці ОСОБА_3 чи які б вказували на краще матеріальне становище позивача, порівняно із відповідачем, як і можливість повнолітньої ОСОБА_3 отримувати дохід з інших джерел, ніж від батьків.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції врахував: матеріальне становище позивача; матеріальне становище відповідача, який є фізичною особою-підприємцем, який займається 9 видами діяльності, має на утриманні неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, зобов`язаний сплачувати на користь позивача за рішенням суду аліменти на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_4 до досягнення ним повноліття, має заборгованість по сплаті аліментів 13 495 грн та 10 498 грн; що ОСОБА_13 навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, не одержує стипендії, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, враховуючи необхідність витрат на проїзд, оренду житла, харчування, придбання одягу та інших необхідних життєвих витрат; рівність батьків у питанні участі в утриманні дітей та недоведеність спроможності відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі; та вірно визначив суму аліментів у розмірі 1 000 грн, що узгоджується із розміром аліментів, визначеним чинним законодавством.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи, що ОСОБА_2 не надано будь-яких доказів, якими підтверджується розмір його доходів, а суд першої інстанції виходив з суми встановленої мінімальної заробітної плати, не приймаються до уваги його посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було встановлено його доходи та не враховано, що ні позивач, ні він не надали докази його платоспроможності. 
Внесення відомостей про відповідача до Єдиного реєстру боржників та накладення арешту на кошти боржника не спростовують висновок суду першої інстанції щодо можливості відповідача надавати допомогу понов літній дочці.
Безпідставними є доводи апелянта про те, що при ухваленні рішення суд не врахував інтереси трьох малолітніх дітей, які є на його утриманні, оскільки при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, зокрема, з врахуванням обставини перебування на утриманні відповідача трьох неповнолітніх дітей.
Судом першої інстанції не було встановлено наявність у відповідача рухомого і нерухомого майна та у ОСОБА_3 захворювання, тому посилання апелянта на те, що суд першої інстанції також взяв до уваги свідчення позивача щодо наявності у нього магазину та автомобіля, а також стан здоров`я ОСОБА_3 як незадовільний, є неспроможними.
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не встановлено чи на час розгляду позову на рахунок доньки ОСОБА_3 поступали оплати за виконану нею роботу не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки допитана в якості свідка ОСОБА_3 пояснила, що вона була у пошуку роботи, працювала з випробувальним терміном, але не змогла поєднувати роботу із навчанням, так як робота займала більшу частину її часу і вона не встигала із навчанням, тому вимушена була відмовитися від роботи.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на нього. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Косівського районного суду від 24 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        В.А. Девляшевський
                                                                               В.Д. Фединяк