Справа № 408/6245/18-ц 
Провадження № 22-ц/810/206/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня   2021 року                                                     місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Стахової Н. В.,
суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.
за участю секретаря 
судового засідання: Сінько А.І.
учасники справи: 
позивач -          Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» 
відповідачі-         ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 14 травня 2019 року, постановленого у складі судді Соболєва Є.О., в приміщенні того ж суду 
у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 116_107 від 02.10.2013

                                       в с т а н о в и в:
У вересні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі позивач, Банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі відповідачі), посилаючись на те, що між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 116_107 від 02.10.2013.
Відповідно до п.п. 2.1- 2.2 договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 24700 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надавався на 36 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 30.09.2016.
Позичальник зобов`язався щомісячно проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 705,71 грн та сплачувати проценти в розмірі 15% річних. Однак позичальник порушив умови кредитного договору щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів.
В якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором між позивачем, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 116_107А від 02.10.2013. 
За договором поруки поручитель зобов`язався безумовно, безвідклично та безоплатно відповідати перед кредитором солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання, у тому числі, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів до нього. 
Відповідно до п.2.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання у тому ж обсязі, що і боржник, в порядку та строки, визначені кредитним договором.
Кредитор має право вимагати виконання зобов`язання за кредитним договором на власний вибір, які від боржника і поручителя спільно, так і від будь -якого з них окремо, як в повному обсязі, так і частково (п.п.3.2.2, 3.2.3 договору поруки).
В порушення вимог закону та умов договору відповідачка ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 09.08.2018 утворилася заборгованість за кредитним договором № 116_107 від 02.10.2013у розмірі 38720,38 грн, яка складається з:
18330,61 грн - прострочений борг за кредитом за період з 01.09.2014 по 03.10.2016;
6194,14 грн - прострочені проценти за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 01.11.2016; 
1590,46 грн - 3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01.09.2014 по 08.08.2018; 
530,33 грн - 3% річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 08.08.2018; 
9063,63 грн - інфляційні втрати банку за прострочення боргу за кредитом за період з вересня 2014 року по липень 2018 року; 
3011,21 грн - інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з вересня 2014 року по липень 2018 року.
Позивач просив суд стягнути солідарно з  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2    на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 116_107 від 02.10.2013в сумі 38720,38 грн та судові витрати.
Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 14 травня 2019 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 116_107 від 02.10.2013 в сумі 38720,38 грн, яка складається з:
18330,61 грн - прострочений борг за кредитом; 
6194,14 грн - прострочені проценти за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 01.11.2016; 
1590,46 грн - 3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01.09.2014 по 08.08.2018; 
530,33 грн - 3% річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 08.08.2018; 
9063,63 грн - інфляційні втрати банку за прострочення боргу за кредитом за період з вересня 2014 року по липень 2018 року; 
3011,21 грн - інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з вересня 2014 року по липень 2018 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту та процентів за користування кредитом відмовити. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що справу було розглянуто у порядку спрощеного провадження без виклику сторін, однак копію ухвали про відкриття провадження у справі відповідачка не отримувала, що позбавило її права подавати докази, надати відзив на позов. Судом першої інстанції порушено норми процесуального права щодо належного її повідомлення про розгляд вказаної справи. Після закінчення строку дії договору у 2016 році, укладеного з позивачем, залишилася частково непогашена сума заборгованості, але банк припинив свою діяльність на тимчасово окупованій території. Після 31.07.2014 скаржниця була позбавлена можливості погашати кредит, оскільки після тимчасової окупації 29.08.2014 банк не приймав будь-які платежі на тимчасово окупованій території, а виїхати на підконтрольну Україні територію вона не мала можливості. Наразі вона є внутрішньо переміщеною особою з 2017 року, не працевлаштована, отримує незначну суму державної допомоги, перебуває на обліку у Центрі зайнятості та має на утриманні дитину у віці 15 років, що свідчить про її скрутне матеріальне становище, тому сплачувати 3% річних та інфляційні втрати можливості у неї не має. 
У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» зазначає, що відділення банку АТ «Ощадбанк» не працювали лише у населених пунктах, що були непідконтрольні Україні, на іншій території України відділення банку працювали у штатному режимі та здійснювали обслуговування клієнтів. Всі реквізити та зміни місцезнаходження АТ ««Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» постійно відображалися на офіційному сайті банку в мережі Інтернет - https://www.oschadbank.ua/ua/ private/info don_ lug, що є загальнодоступною інформацією. Також у Контакт -центрі було створено окрему лінію для дзвінків з Донецької та Луганської областях. Три проценти річних та інфляційні втрати від простроченої суми передбачені ст. 625 ЦК України, а тому позивач має право на їх стягнення.
В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Від відповідачки ОСОБА_1 надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. 
Відповідач ОСОБА_2 повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи відповідно до ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції".
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Згідно апеляційної скарги позивачем рішення суду оскаржується в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту та відсотків за користування кредитом. Рішення суду в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за простроченим боргом у сумі 18 330,61 грн та відсотків за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 01.11.2016 у сумі 6194,14 грн не оскаржується учасниками справи, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367  ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту та відсотків за користування кредитом.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Переглядаючи оскаржуване рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зауважує наступне.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог закону та умов кредитного договору № 116_107 від 02.10.2013 зобов`язання за вказаним договором боржник ОСОБА_1 належним чином не виконала, тому зобов`язана сплатити заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми станом на 09.08.2018 у сумі 38720 грн 38 коп.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону та обставинам справи, виходячи з наступного. 
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02.10.2013 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 116_107.
Відповідно до п.п. 2.1- 2.2 договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 24700 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надавався на 36 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 30.09.2016 на споживчі цілі.
Відповідно до п.п.2.3.1-2.3.3 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати банку проценти в розмірі 15% річних. Зазначена процентна ставка є фіксованою. Проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до терміну остаточного повернення кредиту, визначеного цим договором. При нарахуванні процентів за користування кредитом враховується перший і не враховується останній день фактичного користування кредитом. 
Згідно з п.п.3.3.3, 3.3.4 договору позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в сумі 705,71 грн та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок основної суми за кредитом, щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які банк, використовуючи право договірного списання коштів, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності, визначеної цим договором. 
В якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором 02.10.2013 між ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 116_107А. 
Відповідно до п.п.2.1 п.2 поручитель зобов`язався безумовно, безвідклично та безоплатно відповідати перед кредитором солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання, у тому числі, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів до нього. 
Відповідно до п.п 2.2 п.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання у тому ж обсязі, що і боржник, в порядку та строки, визначені кредитним договором.
В порушення вимог закону та умов договору відповідачка ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 09.08.2018 утворилася заборгованість за кредитним договором № 116_107 від 02.10.2013у розмірі 38720,38 грн, яка складається з:
18330,61 грн - прострочений борг за кредитом за період з 01.09.2014 по 03.10.2016;
6194,14 грн - прострочені проценти за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 01.11.2016; 
1590,46 грн - 3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01.09.2014 по 08.08.2018; 
530,33 грн - 3% річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 08.08.2018; 
9063,63 грн - інфляційні втрати банку за прострочення боргу за кредитом за період з вересня 2014 року по липень 2018 року; 
3011,21 грн - інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з вересня 2014 року по липень 2018 року.
Статтею 526 ЦК України  передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.
Таким чином, внаслідок невиконання боржником ОСОБА_1 грошового зобов`язання у позивача виникло право вимагати застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України, якою визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.
Суд дійшов правильного висновку про те, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3 % річних за прострочення сплати кредиту та відсотків за користування кредитом в загальній сумі 14195,63 грн, які нараховані за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за кредитним договором.
Розрахунки наведені судом відповідачем ОСОБА_1 не спростовані.
Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про вмотивованість заявлених позовних вимог, що одночасно спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.
Посилання відповідачки на порушення судом першої інстанції норм процесуального права до уваги не приймаються, оскільки, враховуючи зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , для останньої було здійснено повідомлення про винесення ухвали про відкриття провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, з текстом якої відповідачі могли ознайомитися на сайті ЄДРС за посиланням:http://reyestr.court.qov.ua. (а.с.57).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 14 травня 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції. 
Дата складення повного тексту постанови - 25 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді: