ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 серпня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/10712/20	

головуючий суддя І інстанції – Прудник С.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 року в адміністративній справі № 160/10712/20 за позовом  фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  до  Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій,- 

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій №000172/04-36-40-04/ НОМЕР_1 від 15.05.2019 року в розмірі 33800.00 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування фінансових санкцій №000172/04-36-40-04/1587705800 від 15.05.2019 року в розмірі 33800.00 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
28.12.2020 року позивач звернулась до суду першої інстанції з заявою про винесення додаткового судового рішення про стягнення з відповідача понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 10000.00 грн. 
Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду                       від 26.01.2021 року  заяву представника позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – адвоката Петренко Марії Геннадіївни про ухвалення додаткового судового рішення було задоволено частково.  
Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 43145015) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5000.00 грн.
Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви позивача про прийняття додаткового рішення відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що заявлені позивачем вимоги про стягнення правничої допомоги є необгрунтованими.
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1  було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
03.08.2021 року на адресу суду надійшла заява адвоката Спариш Марини Григорівни, до якої було долучено свідоцтво про смерть ОСОБА_1 від 19.07.2021 року серія НОМЕР_2 .
Вирішуючи питання щодо можливості перегляду даної справи в апеляційному порядку по суті, з огляду на вказані обставини, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що успадкування обов`язку з погашення штрафних санкцій є неможливим, оскільки нарахування та сплата штрафних санкцій,  беручи до уваги, в тому числі, їх виховну природу, безпосередньо пов`язано з особою спадкодавця. Вказані висновки також підтверджуються висновками Європейського суду з прав людини, що відображені в рішенні від 29.08.1997 року по заяві № 71/1996/690/882. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.
Відтак, з огляду на вказані правові висновки та положення КАС України, необхідним є перегляд рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Приймаючи додаткове судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що судові витрати, понесені позивачем, у вигляді витрат на правничу допомогу підлягають частковій компенсації, а саме, у розмірі 5000,00 грн.
Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками, з огляду на наступні обставини.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від     12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до      ч. 5 ст. 242 КАС України.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем до суду було надано копію договору про надання правової допомоги від 26.11.2019 року, акт надання послуг від 07.09.2020 року № 1, квитанції до прибуткового касового ордеру віж 08.09.2020 року № 7.
Відповідно до акту надання послуг від 07.09.2020 року № 1  адвокатом Петренко Марією Геннадівною було надано наступні послуги:
- надання правової консультації бульше 2 годин;
- ознайомлення з документами для складання позовної заяви;
- написання адміністративного позову;
-представництво замовника;
- написання адвокатських запитів.
Винагорода адвоката складає 10000.00 грн.
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 08.09.2020 року № 7, позивачем було сплачено адвокату Петренко Марії Геннадіївні правову допомогу у розмірі 10000.00 грн.
Перевіривши зміст наведених документів, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції,  що з урахуванням часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), складності, справи, розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачу за період розгляду справи в суді першої інстанції у співмірності до наданих послуг,  становить 5000.00 грн.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 року в адміністративній справі № 160/10712/20– залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених  ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко