Ухвала
Іменем України    
    
04 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 727/7624/20
провадження № 61-12647ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 квітня 2021 року у складі судді: Смотрицького В. Г., та постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 червня 2021 року у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Владичана А. І., Лисака І. Н., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
 
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який був дядьком позивача ОСОБА_1 . Про смерть свого дядька ОСОБА_4 позивач не знав, оскільки на той час перебував за межами України, а саме 31 травня 2019 року позивач виїхав за межі України, що підтверджується відповідними відмітками в закордонному паспорті. 
 
10 червня 2020 року ОСОБА_1 приїхав в Україну та 12 червня 2020 року знову виїхав за кордон, остаточно позивач повернувся в Україну 24 липня 2020 року. Приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Куніциною І. Є. позивачу було повідомлено, що він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини та спадщина була вже прийнята іншим спадкоємцем - відповідачем у справі ОСОБА_3 29 серпня 2020 року позивач звернувся до адвоката для надання правової допомоги. Адвокатом були зроблені відповідні запити для підтвердження обставин, які викладені в позовній заяві. Тільки 01 вересня 2020 року адвокат отримав відповіді на запити.
 
ОСОБА_1 просив:
визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті його дядька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. 
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 квітня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спадкодавець ОСОБА_4  помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач ОСОБА_1 перебував на території України з 10 червня 2020 року по 12 червня 2020 року, про що він сам зазначає в позовній заяві, тобто в межах шестимісячного строку для прийняття спадщини. Однак, жодних доказів, що у вказаний період у нього не було можливості з`явитися до нотаріуса чи надіслати заяву нотаріусу про прийняття спадщини поштою, перебуваючи на території України, суду не представлено. У позивача була можливість в межах шестимісячного строку звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Строк для прийняття спадщини є преклюзивним і з його спливом право на прийняття спадщини припиняється. Додатковий строк для прийняття спадщини може бути встановлено судом у виняткових випадках у разі доведення позивачем тієї обставини, що у нього були непереборні обставини, за яких він був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини. Тому позивач пропустив строк для прийняття спадщини без поважної причини, не надавши допустимих та належних доказів щодо їх поважності. 
 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 24 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 квітня 2021 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). 
 
Апеляційний суд вказав, що як на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач зазначив юридичну необізнаність, а також посилався на те, що більшість часу протягом шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця він перебував за кордоном. Однак зазначені позивачем причини пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 не можуть бути визнані поважними, оскільки вони не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення цих дій.
 
26 липня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 квітня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 червня 2021 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. 
 
Підставою, на якій подається касаційна скарга, ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, тому що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 638/16467/19, оскільки протягом всього двох днів перебування позивача на території України протягом шестимісячного строку, наданого законом для прийняття спадщини, об`єктивно неможливо вчинити спектр всіх необхідних юридично значимих дій для прийняття спадщини. Позивач є людиною юридично необізнаною, на день смерті спадкодавця проживав і працював за кордоном, що є значно віддалено від місця відкриття спадщини, а тому не міг вчасно, у визначений законодавством строк, звернутися до нотаріуса із відповідною заявою. Той факт, що позивач перебував на території України з 10 червня 2020 року по 12 червня 2020 року, не є підставою вважати, що у нього була об`єктивна можливість в межах шестимісячного строку звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Оскільки для подання такої заяви необхідний час для отримання оригіналу свідоцтва про смерть та отримання довідки про склад сім`ї, щоб підтвердити факт смерті спадкодавця та його місце реєстрації, що об`єктивно неможливо зробити на протязі всього двох днів перебування на території України, а тому суд прийняв необ`єктивне та упереджене рішення щодо можливості подачі заяви про прийняття спадщини. 
 
Вказує, що у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 638/16467/19 зазначено, що правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2021 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-61-16153св20). А також зазначено, що у справі, яка переглядається, спадкоємець не належить до спадкоємців першої черги за законом, тобто в цьому випадку заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування, з урахуванням релевантної практики Верховного Суду, є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що у цій справі позивач також не є спадкоємцем першої черги, а спадкує за правом представлення, а тому об`єктивно за два дні дізнатися весь об`єм інформації та зібрати усі необхідні документи є неможливим.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .
 
Згідно архівної довідки Державного архіву Чернівецької області № 529 від 31 серпня 2020 року у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_7 . 
 
Відповідно до архівної довідки Державного архіву Чернівецької області № 530 від 31 серпня 2020 року у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_6 . 
 
Згідно архівної довідки Державного архіву Чернівецької області № 531 від 31 серпня 2020 року у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_12 . 
 
Відповідно до свідоцтва про народження, у ОСОБА_13 та ОСОБА_12 народилася донька ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
 
Згідно свідоцтва про шлюб 21 жовтня 1978 року одружилися ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ..
 
Суди встановили, що ОСОБА_1 перебував на території України з 10 червня 2020 року по 12 червня 2020 року. Жодних доказів, що у вказаний період у нього не було можливості з`явитися до нотаріуса чи надіслати заяву нотаріусу про прийняття спадщини поштою, перебуваючи на території України, не надано. У позивача була можливість в межах шестимісячного строку звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позивач пропустив строк для прийняття спадщини без поважної причини, не надавши допустимих та належних доказів щодо їх поважності
 
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
 
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
 
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).
 
У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12). Отже, місцевий суд, з яким погодився касаційний суд, дійшов помилкового висновку про те, що незнання про смерть спадкодавця є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а відтак є підстави для визначення додаткового строку для подання позивачкою заяви про прийняття спадщини. Разом з тим слід погодитися з висновком суду апеляційної інстанції про те, що причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку».
 
У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 234/17511/19 (провадження № 61-8215св20) вказано, що «як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272 ЦК України про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував своє право на прийняття спадщини через, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні».
 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України)
 
Встановивши, що у позивача були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини, суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
Посилання на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 638/16467/19; від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18); від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20); від 03 березня 2021 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-61-16153св20), колегія суддів відхиляє, оскільки ці висновки зроблені за інших фактичних обставин. 
 
Посилання на висновки, зроблені у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17 є необґрунтованими, оскільки не свідчить про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 квітня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               В. І. Крат
                                                                                                                                                                                                                                            Н. О. Антоненко
 
                                                                                                        М. М. Русинчук