ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1239/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/8553/20 Категорія: 310020000 	Демчик Р. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       01 липня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.
за участю секретаря Анкудінова О.І.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення суми аліментів, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом. 
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що 29 липня 2000 року між ним та ОСОБА_3 Черкаським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції , було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 770.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 квітня 2020 року шлюбу між ним та відповідачем розірвано.
В період перебування у шлюбі у них народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
16 червня 2020 року Придніпровським районним судом видано судовий наказ у справі №11/3224/20 про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 травня 2020 року та продовжувати до досягнення дитиною повноліття.
Вказує, що дізнався про судовий наказ, отримавши постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 62989572.
21 вересня 2020 року при ознайомленні із матеріалами виконавчого провадження стало відомо, що має борг із сплати аліментів, а розмір аліментів розраховується від розміру середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості , згідно довідки-розрахунку від 19.09.2020 року вбачається, що за вересень 2020 року нарахована сума сплати аліментів у розмірі 2 433,33 грн. Вказана сума є завеликою і як наслідок немає можливості виконувати рішення суду та наказ №711/3224/20, що має наслідком збільшення заборгованості, відповідно виданий наказ не зможе забезпечувати інтереси дитини.
Також зазначає, що свій батьківський обов`язок виконував належним чином, брав участь в утримання дітей та в їх вихованні. Окрім того, незважаючи на те, що спільно з відповідачем не проживають з 2014 року, у 2018 році ним здійснено дарування квартири на користь дітей, в якій зареєстрована та проживає відповідач з дітьми.
В період окремого проживання з відповідачем та фактичного припинення шлюбних відносин самостійно оплачував комунальні послуги, оплачував тренування, купував одяг, оплачував відпочинок дітей у санаторіях у літній період, а також їх відпочинок за кордоном. Ніколи не ухилявся від несення необхідних витрат та участі у вихованні та утримання дітей.
На даний час зовсім не отримує доходів та не здійснює жодної діяльності, яка б могла приносити доходи.
Вказує, що на його утриманні знаходиться малолітня донька ОСОБА_6 і має обов`язок із утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка досягла повноліття, але продовжує навчання.
Посилаючись на те, що він є безробітним , не отримує жодного доходу, а також змінився його сімейний стан, а саме народилась третя дитина, він немає змоги сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, тому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа від 16 червня 2020 року у справі № 711/3224/20 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини від половини заробітку (доходу) платника аліментів з моменту, з моменту їх нарахування; зменшити нараховані аліменти, що підлягають стягненню із ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа від 16 червня 2020 року у справі № 711/3224/20 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за червень 2020 року до 1 682,33 грн; за липень 2020 року до 1 515,33 грн; за серпень 2020 року до 1 648,33 грн; за вересень 2020 року до 1 622,16 грн.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вказані позивачем обставини не дають підстав для зменшення розміру аліментів, які сплачуються ним на виконання судового рішення від 16 червня 2020 року по справі № 711/3224/20 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Також позивачем не надано жодних доказів , що підтверджують обставини погіршення його матеріального стану, або стану його здоров`я, тому суд вважав їх не доведеними. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати як незаконне, постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинами справи, а по справі ухвалити нове рішення яким позов ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа від 16 червня 2020 року у справі № 711/3224/20 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 від половини заробітку (доходу) платника аліментів, з моменту їх нарахування – задовольнити повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на вимоги, аналогічні вимогам, викладеним в позовній заяві. Також вказує, що розгляд справи № 711/3224/20 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, зважаючи на категорію даної справи, здійснювався без виклику апелянта, відповідно він не міг повідомити суд про обставину, а саме народження іншої дитини у 2014 році, для її врахування. 
Крім того, суд помилково посилався на п.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 70%. При цьому залишилось поза увагою те, що малолітній син перебуває у значно сприятливішому становищі ніж інша дитина ОСОБА_7 , яка згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 711/3943/20 присуджено аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно.
Зазначає, що виконувати рішення в частині сплати аліментів у розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що в середньому складає 2 500 грн, апелянт змоги немає, і вказане призведе до зростання заборгованості по аліментам.
У письмових поясненнях ОСОБА_1 підтримує подану ним апеляційну скаргу, а також зазначає, що в ході виконавчого провадження, державним виконавцем не виявлено його працевлаштування чи джерел отримання доходів, що є зміною майнового стану, і є законодавчою підставою для зменшення розміру аліментів, також вказує, що така зміна майнового стану мала місце на момент винесення судом судового наказу у справі № 711/3224/20, який був виданий за заявою відповідача і не було повідомлено усіх суттєвих обставин, а саме, що крім сина ОСОБА_8 , є спільна донька ОСОБА_7 .
Вказує, що відповідачка подавши дві окремі заяви до суду про стягнення аліментів, замовчувала про суттєву обставину, а саме про наявність другої дитини, що зумовило можливість штучного збільшення розміру аліментів з одночасним позбавлення на спростування чи оскарження наказу.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 30 квітня 2020 року розірвано. 
За час перебування в шлюбі у сторін народилися діти : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьком дитини записаний позивач. 
Відповідно до судового наказу від 16 червня 2020 року справа №711/3224/20 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 06 травня 2020 року та продовжувати до досягнення дитиною повноліття.
За вказаним судовим наказом відкрито виконавче провадження ВП № 62989572 від 09 вересня 2020 року.
Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 09 грудня 2020 року по справі №711/3943/20 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто, аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання в розмірі 1/6 (однієї шостої) частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 09 червня 2020 року і до закінчення ОСОБА_5 навчання у Київському Університеті культури (01601,м. Київ, вул.Чигоріна,20) по 30 червня 2023 року включно, але не більше як до 20.10.2024 року.
Відомості щодо відкриття виконавчого провадження та стягнення аліментів за виконавчим листом по справі №711/3943/20 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 відсутні.
Згідно розрахунку заборгованості по аліментам наданим Придніпровським ВДВС у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) станом на 11 вересня 2020 року борг по аліментам, згідно виконавчого листа №711/3224/20 від 16 червня 2020 року Придніпровського районного суду м.Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складає 12 225,75 грн. 
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, а саме, що він не має постійної офіційної роботи, і має обов`язок зі сплати аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання (Марію), і змінився сімейний стан, перебуває у цивільному шлюбі, у якому народилась донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому на його утриманні перебуває троє дітей. 
В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач є непрацездатною особою, або особою із інвалідністю, що б свідчило про неможливість ним працевлаштуватись та вказувало про протипоказання до певних видів роботи.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідно до судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 червня 2020 року у справі № 711/3224/20 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні повнолітньої дитини, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання та неповнолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з  ОСОБА_2 – сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3  , та суперечитиме його інтересам.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження дитини від іншого шлюбу (цивільного), не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції при винесенні судового наказу не був повідомлений про розгляд справи та не було враховано , що у 2014 році народилась у нього дитина у іншому цивільному шлюбі, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки апеляційний суд переглядає рішення суду предметом якого є зменшення розміру аліментів, а судовий наказ про стягнення аліментів не є предметом розгляду даної справи, тобто апеляційна інстанції перевіряє законність судового рішення лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Також не варті уваги доводи апелянта на те, що суд помилкового послався на п. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки суд першої інстанції посилаючись на вказану норму закону вказав, що позивачем не доведено, що аліменти, які стягуються із ОСОБА_1 на утримання дітей перевищують 70% загального розміру заробітної плати та інших доходів.
Таким чином, в межах заявлених позовних вимог суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення і підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційний скарзі, апеляційним судом не вбачається.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про зменшення визначеного судом розміру аліментів з підстав, передбачених Сімейним Кодексом України, та наданням відповідних доказів на підтвердження підстав зменшення розміру аліментів. Народження дитини у 2014 році є тією обставиною, яка місце на час постановлення судового рішення (судового наказу від 16.06.2020 року).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін, як постановленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 01 липня 2021 року.

Судді :