Номер провадження: 22-ц/813/7481/21 
Номер справи місцевого суду: 504/2178/19
Головуючий у першій інстанції Барвенко В. К.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С., 
суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2019 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Барвенко В.К., по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до  ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, -
в с т а н о в и в:
У червні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.
Одночасно ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .
В обґрунтування позову зазначила, що будинок АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 збудовано за рахунок спільних коштів подружжя, а тому будівельні матеріали, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва та ремонту є спільною сумісною власністю подружжя.
ОСОБА_3 вважає, що ОСОБА_2 , як власник майна в ході розгляду справи здійснить відчуження спірного майна третім особам, що унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим просила заборонити відчуження будинку АДРЕСА_1 .
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2019 року заява ОСОБА_3 задоволена частково.
Заборонено відчуження двох третин житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .
В решті заяви відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в який просить ухвалу суду скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволені заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не обґрунтував причини застосування заходів забезпечення позову, не вказав на обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, дані про особу відповідача, а також відповідність позовним вимогам виду забезпечення позову, а вказівка суду на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви, також судом не вирішено питання про зустрічне забезпечення. 
Відзиву до суду надано не було.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , представника  ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , представника ОСОБА_3 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам закону з огляду на наступне.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи частково заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами дійсно виник спір з приводу права власності на будівельні матеріали, з яких можливо побудований житловий будинок, право власності на який зареєстровано за відповідачем, позивач не має іншої можливості, ніж у судовому порядку, довести своє право на будівельні матеріали, що можливо використані при побудові вказаного житлового будинку, а невжиття заходів забезпечення позову може привести до унеможливлення виконання можливого рішення по справі, або до істотного ускладнення.
Однак, з таким висновком колегія суддів не погоджується з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, в якому просила:
- визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 будівельні матеріали, що використані при будівництві самочинно побудованих житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частину будівельних матеріалів, що використані при будівництві самочинно побудованих житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування свого позову ОСОБА_3 зазначила, що будинок АДРЕСА_1 збудовано за рахунок спільних коштів подружжя, а тому будівельні матеріали, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва та ремонту є спільною сумісною власністю подружжя відповідно до ст. 60 СК України і підлягають поділу з відступом від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні, а саме шляхом визнання за нею право власності на 2/3 частину даних будівельних матеріалів.
Одночасно, ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , посилаючись на те, що будинок АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 збудовано за рахунок спільних коштів подружжя, а тому будівельні матеріали, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва та ремонту є спільною сумісною власністю подружжя.
ОСОБА_3 вважаючи, що ОСОБА_2 , як власник майна в ході розгляду справи здійснить відчуження спірного майна третім особам, що унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, просила заборонити відчуження будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку сторін з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі за для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції всупереч нормам процесуального права не врахував, що вимогами позову є будівельні матеріали, які можливо використані при будівництві самочинно побудованих житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, при цьому судом в забезпечення позову заборонено відчуження двох третин житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .
Також суд першої інстанції не взяв до уваги рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 січня 2009 року, яким за ОСОБА_2 було визнано право приватної власності на самочинно збудоване нерухоме майно житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері – ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Пленум Верховного Суду України в своїй постанов «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, а саме п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при забезпеченні позову дійшов до помилкового висновку, що вимоги стосовно забезпечення позову є обґрунтованими, законними та співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом порушені норми п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, оскільки позивач в заяві про забезпечення позову не зазначив пропозицій щодо зустрічного забезпечення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки це не є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду в повному обсязі.
Відповідно до частин першої, другої ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.
Згідно з частиною третьою статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Вжиття заходів зустрічного забезпечення за ініціативою суду за відсутності заяви, є правом суду, а не обов`язком, тому безпідставними є доводи апеляційної скарги в цій частині.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що при вжитті заходів забезпечення даного позову, судом першої інстанції не було взято до уваги зміст позовних вимог, співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову (пункт 3 і 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).
За таких підстав, колегія суддів, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з ухваленням постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони відчуження будинку АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2019 року – скасувати.
Прийняти постанову.
В задоволені заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом заборони відчуження будинку АДРЕСА_1 – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 27 вересня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра