Ухвала
 
23 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 369/6254/19
провадження № 61-15447ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора Київської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
 
ВСТАНОВИВ:
 
17 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року у вказаній справі.
 
Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті                    389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку) як на підставу оскарження судового рішення. Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні не урахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 757/28103/16-ц (провадження № 61-20149св18), 19 грудня 2018 року у справі № 372/2383/16-ц (провадження     № 61-20920св18), 23 листопада 2020 року у справі № 315/714/19 (провадження    № 61-2162св20), 30 червня 2021 року у справі № 521/12212/19 (провадження       № 61-17832св20).
 
Отже, підстава касаційного оскарження судового рішення, яка передбачена пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, заявником наведена.
 
У поданій касаційній скарзі (принаймні, так суд розуміє зміст сторінки 9 касаційної скарги - розділ підстави касаційного оскарження) заявник посилається на пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні) як на підставу касаційного оскарження судового рішення. 
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Заявник у касаційній скарзі вказує на те, що апеляційний суд, приймаючи оскаржуване судове рішення, посилався на позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 172/888/18 (провадження                  № 61-15356св19), від 18 березня 2021 року у справі № 496/3234/19 (провадження № 61-18246св20), від 20 травня 2021 року у справі № 417/7171/19 (провадження            № 61-1569св21), проте не зазначає про необхідність відступлення від висновків, викладених у вказаних постановах Верховного Суду, та не надає вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступлення. 
 
Верховний Суд роз`яснює заявнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що коректне зазначення заявником підстав касаційного оскарження та їх належне обґрунтування є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яке необхідне для вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної       скарги.
Враховуючи наведене, заявнику необхідно уточнити зміст касаційної скарги в частині посилання на підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену пунктом 2 частини другої статті 389 ЦПК України, а також надіслати суду копії уточненої редакції касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників. 
 
Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки у прохальній частині касаційної скарги заявник не зазначив, які судові рішення підлягають касаційному перегляду, та не виклав свою позицію щодо того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції в результаті розгляду його скарги (очевидно, що відсутня передостання сторінка касаційної скарги). Таким чином, заявнику необхідно надати суду нову редакцію касаційної скарги, у якій уточнити вимоги касаційної скарги та викласти їх відповідно до повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтею 409 ЦПК України; надіслати суду копії нової редакції касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
 
За змістом частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється ухвала.
 
Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникові строку для усунення недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 25 жовтня 2021 року, але не більше десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                     О. В. Ступак