СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2021 р.                                          Справа № 5023/10655/11 (922/521/21)  

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Імпера груп” (вх.№1562Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 22 квітня 2021 року (головуючий суддя Усатий В.О., суддя Хотенець П.В., суддя Яризько В.О., повний текст складено 22.02.2021 р.) по справі №5023/10655/11 (922/521/21)

за позовом Державного підприємства “Завод ім. В.О. Малишева”, м. Харків 
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Імпера груп”, м. Дніпро
про стягнення коштів (в межах справи №5023/10655/11 про банкрутство Державного підприємства “Завод ім. В.О. Малишева”, - 

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду Харківської області розглядається справа №5023/10655/11 про банкрутство Державного підприємства  "Завод імені В.О.Малишева".
Державне підприємство “Завод імені В.О. Малишева” звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Імпера груп”, в якій просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 137880, 00 грн. 
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.02.2021 прийнято позовну заяву (вх. № 922/521/21) до розгляду в межах справи про банкрутство №5023/10655/11, відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Рішенням Господарського суду Харківської області від 22 квітня 2021 року (головуючий суддя Усатий В.О., суддя Хотенець П.В., суддя Яризько В.О., повний текст складено 22.02.2021 р.) по справі №5023/10655/11 (922/521/21) позов Державного підприємства “Завод імені В.О. Малишева” – задоволено.           Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Імпера груп” на користь Державного підприємства “Завод імені В.О. Малишева” грошові кошти у розмірі 137880, 00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270, 00 грн.
Відповідач з вказаним рішенням не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення під час винесення рішення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, які суд визнав встановленими, просить рішення суду скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою суду від 25.05.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №5023/10655/11 (922/521/21) за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Імпера груп” на рішення Господарського суду Харківської області від 22 квітня 2021 року. Встановлено позивачу  строк для подання до канцелярії Східного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу відповідача та доказів надсилання (надання) скаржнику копії відзиву та доданих до нього документів до 29.07.2021 (включно). Роз`яснено учасникам справи, що апеляційний розгляд справи №5023/10655/11 (922/521/21) відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги підлягає здійсненню у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
У встановлений ухвалою суду строк, через канцелярію суду від ДП “Завод імені В.О. Малишева”  надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. 6939 від 15.06.2021), в якому підприємство не погоджується зі скаргою, вважає, що місцевим господарським судом в ході слухання справи, було дотримано вимоги матеріального і процесуального права, докази, наведені у скарзі вважає необґрунтованими, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду – без змін.
Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, зазначає наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Державним підприємством “Завод імені В.О. Малишева” (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Імпера груп” (постачальник) 15.03.2019 року укладено Договір поставки №189дп (далі - Договір), відповідно умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець у порядку й на умовах, передбачених даним Договором, зобов`язується прийняти та оплатити товарно – матеріальні цінності (далі – товар), асортимент, комплектність, кількість та вартість якого визначаються сторонами окремо в специфікації, що є невід`ємною частиною Договору (а.с. 11-14).   
Пунктом 1.2. Договору сторони узгодили, що поставка товару буде відбуватися партіями. Для погодження асортименту, комплектності, кількості та вартості кожної партії товару сторони складають та підписують окрему специфікацію, що має в обов`язковому порядку містити посилання на цей Договір та бути підписана уповноваженими представниками сторін.
Відповідно до п. 1.3. Договору, якість, комплектність, маркування та пакування товару повинні відповідати ГОСТ, ДСТУ, ТУ заводу – виробника, технічній документації та нормативно – правовим актам України, а також країни виробника товару.
Згідно з п. 2.1. Договору, ціна Договору дорівнює загальній вартості всього товару, поставленого за цим Договором та не може перевищувати 20    000    000, 00 грн., у тому числі ПДВ 20 % - 3    333    333, 33 грн.
Згідно з п. 10.1 Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його тексту їхніми печатками (у разі наявності) і діє до 31.12.2019, а в частині виконання постачальником гарантійних зобов`язань - до повного виконання.
Як встановлено судом, 21.10.2019 між Державним підприємством “Завод імені В.О. Малишева” (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Імпера груп” (постачальник) підписано Специфікацію № 11 до Договору поставки № 189дп від 15.03.2019 (а.с. 14).
Відповідно до вказаної Специфікації сторони погодили поставку товару – 38ХС коло 19,2 мм ГОСТ 4543-71, ГОСТ 7417-75 у кількості 2000 на загальну суму 1037880, 00 грн.
Згідно з вказаною Специфікацією сторони визначили наступний порядок оплати: 50 % передоплата, 50 % за фактом готовності до відвантаження.
Відповідачем 21.10.2019 виставлено позивачу рахунок на оплату № Б13228 на суму 137880, 00 грн.
На виконання умов Специфікації позивачем сплачено на рахунок відповідача 137880, 00 грн., що підтверджується Випискою з банківського рахунку від 14.02.2020.
Відповідачем 17.02.2020 поставлено позивачу продукцію на загальну суму 138983, 04 грн., що підтверджується видатковою накладною № Б9260 від 17.02.2020.
Відповідно до п. 4.5. Протоколу розбіжностей до Договору поставки № 189 від 15.03.2019, приймання товару за асортиментом, комплектністю та якістю здійснюється відділом технічного контролю покупця протягом 20 календарних днів з дня фактичного отримання товару. У разі виявлення невідповідності товару умовам Договору щодо асортименту та/або комплектності та/або якості товару відділ технічного контролю покупця, без виклику представника постачальника, складає рекламаційний акт, про що повідомляє постачальника. Рекламаційний акт відділу технічного контролю покупця вважається належним та допустимим доказом невідповідності товару умовам Договору щодо асортименту та/або комплектності та / або якості товару.
28.02.2020 комісією складено рекламаційний акт № 22 про невідповідність товару ДСТУ 7806, на підставі чого зроблено висновок про повернення товару.
16.03.2020 комісією складено рекламаційний акт № 27 про невідповідність товару ГОСТ 4543-71, на підставі чого зроблено висновок про повернення товару (а.с. 19).
Відповідно до п. 4.6. Протоколу розбіжностей до Договору поставки № 189 від 15.03.2019 встановлено, що у разі складання покупцем рекламаційного акту товар, визначений таким актом вважається не прийнятим покупцем, а зобов`язання постачальника по поставці – не виконаними. Постачальник зобов`язується протягом 3 календарних днів з дня отримання від покупця рекламаційного акту усунути виявлені недоліки або забрати товар, який не відповідає умовам Договору та повернути грошові кошти у випадку оплати покупцем за такий товар.
Позивач вказує, що неодноразово звертався до відповідача з вимогами забрати товар неналежної якості та повернути грошові кошти сплачені як передоплату за товар, що підтверджується листами № 1303/33 від 17.03.2020, № 1936/13 від 30.04.2020, № 3758/013 від 24.07.2020, № 002-16/013/4251 від 17.08.2020.
29.12.2020 позивачем направлено на електронну адресу відповідача лист № 002-16/033/6619 та вказано, що зважаючи на те, що забракований металопрокат  відповідачем не замінено, позивач на підставі п. 9.1. Договору відмовляється від Договору № 189дп від 15.03.2019, зокрема від Специфікації № 11 від 21.10.2019, в односторонньому порядку, просить забрати забракований металопрокат та повернути кошти (а.с. 38-39), однак відповідачем вимоги не задоволено.
Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.
Відповідач в свою чергу заперечує проти тверджень позивача, в обґрунтування вказує, що товар був поставлений у відповідності до Специфікації № 11 до Договору поставки № 189дп від 15.03.2019 та будь – які порушення, на які посилається позивач відсутні. Звертає увагу на розбіжності, які присутні під час проведення перевірки товару, а саме:
- за висновком № 132-135 твердість 38ХС коло діаметром 19,2 мм плавка № 4561 складає 255-269 НВ (замість НОМЕР_1 , визначених у Висновку № 109-110-ВК від 26.02.2020), що відповідає вимогам твердості за ДСТУ 7806;
- за висновком № 136-139 від 12.03.2020 вміст вуглецю у 38ХС коло діаметром 19,2 мм плавка становить 0,39-0,40 % (замість 0,30 %, визначених у Висновку № 107-108-ВК від 26.02.2020), що відповідає вимогам за ДСТУ 7806;
- на поверхні всього товару (металопрокату) присутній зневуглецьований шар. Вказує, що поставлений товар виготовлений ТОВ Група підприємств “Стальмаш”, м. Єкатеринбург, Російська Федерація, що підтверджується сертифікатами якості № 390у та № 995 від 06.12.2019. 
Задовольняючи позов, господарський суд виходив з того, що відповідачем було неналежно виконано договірні зобов`язання за Договором поставки № 189дп від 15.03.2019, а саме: здійснено поставку товару неналежної якості, доказів протилежного останній суду не надав та оскільки у добровільному порядку відповідачем недоліки товару не усунуто, відповідач вважається таким, що допустив порушення виконання договірного зобов`язання з постачання товару.
Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної  скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна  скарга не підлягає   задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли обов`язки та зустрічні зобов`язання із правочину, який за своєю правовою природою є договором поставки.
Згідно зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
Згідно з ч. 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
У даному разі, предметом спірного Договору з урахуванням Специфікації № 11 було зобов`язання передати товар – 38ХС коло 19,2 мм ГОСТ 4543-71, ГОСТ 7417-75 у кількості 2000 загальною вартістю 137880, 00 грн. (а.с. 14).
Позивачем умови Договору виконано та сплачено на рахунок відповідача передоплату за товар у розмірі 137880, 00 грн., що підтверджується Випискою з банківського рахунку від 14.02.2020 (а.с. 16).
17.02.2020 відповідачем поставлено позивачу продукцію на загальну суму 138983, 04 грн., що підтверджується видатковою накладною № Б9260 від 17.02.2020 (а.с. 17).
Разом з тим, у ході приймання товару позивачем виявлено недоліки: плавка 4561 – твердість металу прокату не відповідає вимогам ДСТУ 7806 (завищена), на поверхні прокату присутній зневуглецьований шар, що не відповідає вимогам ДСТУ 7806, що підтверджується рекламаційним актом № 22 від 28.02.2020, про що повідомлено відповідача листом вих. № 84/9 від 27.02.2020 (а.с. 18-20).
Позивачем 16.03.2020 повторно проведено перевірку товару за якістю, в результаті якої виявлено на поверхні прокату присутній зневуглецьований шар глибиною 0,3-0,6 мм, що не відповідає вимогам ГОСТ 4543-71, що підтверджується рекламаційним актом № 27 від 16.03.2020, про що повідомлено відповідача листом вих. № 1303/33 від 17.03.2020 (а.с. 21-23).
Згідно зі статтею 268 Господарського кодексу України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості; постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.
У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, покупець має право відмовитись від прийняття та оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення оплаченої суми. 
За умовами спірного Договору, якість, комплектність, маркування та пакування товару повинні відповідати ГОСТ, ДСТУ, ТУ заводу – виробника, технічній документації та нормативно – правовим актам України, а також країни виробника товару.
При цьому, згідно вимог чинного законодавства, покупець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві, або з причин, які існували до цього моменту (ч. 1 статті 679 ЦК України).
Отже, продавець несе відповідальність за недоліки товару, якщо вони виникли до його передання покупцеві або якщо їх виникнення обумовлене причинами, що виникли до передачі товару. І відповідно, коли недоліки товару виявлені після переходу до покупця ризику випадкової загибелі та випадкового знищення товару, саме на покупця у такому випадку покладається обов`язок доведення того, що недоліки чи їх причини виникли до передачі йому товару.
Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 16.12.2019 у справі № 904/5002/18.
Так, відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 статті 687 Цивільного кодексу України перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Якщо нормативно-правовими актами з питань стандартизації встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам.
Відповідно до п. 4.5. Протоколу розбіжностей до Договору поставки № 189 від 15.03.2019, приймання товару за асортиментом, комплектністю та якістю здійснюється відділом технічного контролю покупця протягом 20 календарних днів з дня фактичного отримання товару. У разі виявлення невідповідності товару умовам Договору щодо асортименту та/або комплектності та/або якості товару відділ технічного контролю покупця, без виклику представника постачальника, складає рекламаційний акт, про що повідомляє постачальника. Рекламаційний акт відділу технічного контролю покупця вважається належним та допустимим доказом невідповідності товару умовам Договору щодо асортименту та/або комплектності та/або якості товару. 
Згідно з п. 4.6. Протоколу розбіжностей до Договору поставки № 189 від 15.03.2019 вказано, що у разі складання покупцем рекламаційного акту товар, визначений таким актом вважається не прийнятим покупцем, а зобов`язання постачальника по поставці – не виконаними. Постачальник зобов`язується протягом 3 календарних днів з дня отримання від покупця рекламаційного акту усунути виявлені недоліки або забрати товар, який не відповідає умовам Договору та повернути грошові кошти у випадку оплати покупцем за такий товар.
У відповідності до п. 4.7. Договору, у разі незгоди з рекламаційним актом постачальник має право за власний рахунок ініціювати проведення зі спірних питань незалежної експертизи (дослідження) товару.
Відповідач заперечує проти задоволення позову та повернення передоплати за товар, в обґрунтування вказує, що товар був поставлений у відповідності до Специфікації № 11 до Договору поставки № 189дп від 15.03.2019 та будь – які порушення, на які посилається позивач відсутні. Крім того, вказує на розбіжності, які містяться в рекламаційних актах.
Суд у рішенні обґрунтовано зазначив, що доводи відповідача є хибними, оскільки відповідач у разі незгоди з рекламаційним актом повинен був ініціювати проведення зі спірних питань незалежної експертизи (дослідження) товару.
Разом з тим, до матеріалів справи відповідачем не додано доказів проведення незалежної експертизи (дослідження) товару. Крім того, клопотання про проведення вказаної експертизи від відповідача до суду також не надходило.
Колегія суддів зазначає, що судом попередньої інстанції правомірно встановлено, що відповідачем неналежно виконано договірні зобов`язання за Договором поставки № 189дп від 15.03.2019, здійснено поставку товару неналежної якості, доказів спростування відповідачем не надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції, а тому відповідач є таким, що порушив договірні зобов`язання з постачання товару.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Так, у відповідності до п. 9.1. Договору встановлено, що у разі порушення постачальником умов Договору покупець має право в односторонньому порядку відмовитись від Договору в цілому або від певної партії товару, письмово повідомивши про це постачальника. В даному випадку Договір в цілому або в частині певної партії товару є розірваний або змінений відповідно (зобов`язання сторін є припиненими або зміненими) з моменту направлення покупцем повідомлення постачальника про відмову.
Згідно з п. 9.2. Договору, у випадку дострокового припинення дії Договору (розірвання Договору, відмови покупця від Договору в цілому або в частині певної партії товару) постачальник зобов`язаний протягом 10 календарних днів з дня припинення дії Договору повернути покупцю сплачені останнім в якості передоплати грошові кошти за товар, який не був поставлений постачальником на дату припинення дії Договору або не відповідає умовам Договору щодо асортименту, комплектності або якості.
29.12.2020 позивачем направлено на електронну адресу відповідача лист №002-16/033/6619 та вказано, що зважаючи на те, що забракований металопрокат  відповідачем не замінено, позивач на підставі п. 9.1. Договору відмовляється від Договору № 189дп від 15.03.2019, зокрема від Специфікації № 11 від 21.10.2019, в односторонньому порядку, просить забрати забракований металопрокат та повернути кошти (а.с. 38-39).
Таким чином, Специфікація № 11 від 21.10.2019 до Договору поставки № 189дп від 15.03.2019 є розірваною з 29.12.2020.
Приймаючи до уваги порушення відповідачем умов Специфікації № 11 від 21.10.2019 до Договору поставки № 189дп від 15.03.2019 в частині поставки товару належної якості, беручи до уваги, що Специфікація № 11 від 21.10.2019 є розірваною, обґрунтованою є вимога про повернення постачальником покупцю грошових коштів за товар у розмірі 137880, 00 грн, сплачених останнім в якості передплати.
Колегія суддів звертає увагу на приписи ч. 4 статті 13 ГПК України, відповідно до якої кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 цього Кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” застосовується українськими судами як джерело права.
Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини зокрема згідно Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі “Проніна проти України” (Заява № 63566/00) п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п. 23).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі “Трофимчук проти України” Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем доведено суду належними та допустимими доказами наявність протиправних дій відповідача, на підставі чого, правомірно задовольнив позов.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки, яких дійшов Господарський суд суду першої інстанції є обґрунтованими і підтвердженими матеріалами справи, у той час як твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, не доведені належними доказами. 
На підставі чого, рішення Господарського суду Харківської області від 22 квітня 2021 року по справі №5023/10655/11 (922/521/21) слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Імпера Груп» – без задоволення.
У силу статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з оплатою судового збору за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись   ст. 129 Конституції України, ст. ст.   129,   269,         270,   273, п. 1 ч. 1 ст.         275, ст. ст.   276,         281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Імпера груп” на рішення Господарського суду Харківської області від 22 квітня 2021 року по справі №5023/10655/11 (922/521/21) залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 22 квітня 2021 року по справі №5023/10655/11 (922/521/21) залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.07.2021 року.

Головуючий суддя                                                                         Ільїн О.В.  

Суддя                                                                                                Россолов В.В.

Суддя                                                                                                Хачатрян В.С.