ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07 липня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/375/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Мишкіної М.А., Лавриненко Л.В.
секретар судового засідання: Мамчич Р.В.

За участю представників учасників справи:
від ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп” – адвокат Поліщук К.В.
від МСОПП „Бедбойз” – адвокат Малін Марк-Ернест Олександрович 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Дніпрофінансгруп”
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.04.2021
у справі №916/375/21
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Дніпрофінансгруп”
до Малого спортивно-оздоровчого приватного підприємства „Бедбойз”
про визнання банкрутом 

ВСТАНОВИВ
У лютому 2021 Товариство з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Дніпрофінансгруп” (далі – ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп”) звернулося до Господарського суду Одеської області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Малого спортивно-оздоровчого приватного підприємства „Бедбойз” (далі – МСОПП „Бедбойз”).
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.04.2021 відмовлено в задоволенні заяви ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп” про відкриття провадження у справі про банкрутство МСОПП „Бедбойз”, заяву ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп” про призначення розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Лукашука В.В. залишено без розгляду.
В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції посилаючись на приписи ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства зазначив, що за змістом заяви про відкриття провадження у справі та відзиву до неї, між сторонами існує спір про спосіб і розмір нарахування процентів на суму заборгованості за договорами та взагалі підстави заявлення таких вимог.  Отже, у зв`язку з не встановленням наявного права вимоги заборгованості за договорами, не визначенням дійсного розміру заборгованості та правомірності її виникнення, а також з врахуванням строків позовної давності, на думку місцевого господарського суду, вимоги кредитора до боржника за цією заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство потребують додаткового врегулювання сторонами або вирішення у судовому порядку. 
Приймаючи до уваги наявність розбіжностей між суб`єктами правовідносин з приводу їхніх прав та обов`язків, а саме неоднозначності та суперечності у частині вирішення питань щодо підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність спору про право, який вимагає його вирішення між сторонами або у порядку позовного провадження. 
  За таких обставин, враховуючи приписи ч. 6 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп” у задоволенні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство МСОПП „Бедбойз”.
У зв`язку з відмовою у відкритті провадження у справі про банкрутство, суд першої інстанції залишив заяву щодо призначення розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Лукашука В.В. без розгляду.
Не погодившись із даною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулося ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп” з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.04.2021 року по справі №916/375/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп” про відкриття провадження у справі про банкрутство МСОПП „Бедбойз”, а саме відкрити провадження у справі про банкрутство МСОПП „Бедбойз”, визнати грошові вимоги ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп” в розмірі 20 996 732,47 грн та включити їх до реєстру вимог кредиторів , розпорядником          майна у справі про банкрутство МСОПП „Бедбойз” призначити арбітражного керуючого Лукашука Віталія Васильовича.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, такою, що ухвалена при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, з огляду на таке. 
Так, за твердженням апелянта, за результатами проведення прилюдних торгів, між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп” було укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким останній набув усі права кредитора за основними договорами, зокрема кредитним договором та договором кредитної лінії, які укладені між Банком та МСОПП „Бедбойз”, включаючи право вимагати сплати неустойок, пені, штрафів, передбачених основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 ЦК України, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами. Відповідно до умов договору відступлення прав вимоги, разом з правом вимоги за кредитним договором до нового кредитора у повному обсязі перейшли усі права за договорами, що забезпечують виконання зобов`язань боржника за кредитним договором, зокрема, за договором іпотеки.
Таким чином, за твердженням апелянта, відповідно до умов договору про відступлення прав вимоги, починаючи з 31 липня 2020 року кредитором за кредитним договором та договором кредитної лінії є ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп”.
Скаржник стверджує, що з огляду на невиконання боржником свої зобов`язання за вищезазначеними договорами, строк виконання яких настав, ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп” вимушене було звернутись до Господарського суду Одеської області з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство МСОПП „Бедбойз”.
На переконання скаржника, є необґрунтованими твердження суду першої інстанції щодо наявності між сторонами спору щодо дійсного розміру заборгованості та правомірності нарахування процентів, оскільки звертаючись з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство МСОПП „Бедбойз”, ініціюючим кредитор зазначив розмір грошових вимог до боржника станом на дату подання такої заяви, із визначенням сум заборгованості та на підставі чого вона виникла. З приводу нарахованих відсотків скаржник зазначає, що за умовами кредитного договору та договору кредитної лінії, відсотки за користування кредитом нараховуються за термін фактичного користування кредитними коштами, починаючи з першого дня видачі кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за договором. Сторонами кредитного договору, як стверджує апелянт, з урахуванням принципу свободи договору, передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, допускає нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості. При цьому, за твердженням скаржника, МСОПП „Бедбойз” останні платежі по кредитам були здійснені наприкінці 2008 року, та не були виконані ані після направлення вимог, ані після винесення судами рішень про стягнення коштів за договорами.
На думку апелянта, зважаючи на той факт, що наявність судових рішень про стягнення заборгованості, які не виконані боржником, не припиняють правовідносин сторін кредитного договору та не позбавляють банк права на нарахування процентів в порядку, передбаченому частиною другою статті 625, статті 1048 ЦК України, а також інших сум за кредитним договором, обґрунтованим є нарахування процентів відповідно до умов кредитних договорів.
Посилаючись на висновки викладені у постановах Верховного Суду, скаржник зазначає, що кредитними договорами була передбачена умова нарахування відсотків саме за неправомірне користування кредитом, у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці відсотки охоплюються диспозицією норми ч.2 ст.625 ЦК України.
Отже, з огляду на вищезазначене у сукупності, апелянт вважає, що нарахування відсотків у заявленому розмірі є обґрунтованим, таким, що визначене умовами кредитних договорів та узгоджується з судовою практикою.
З приводу судових рішень про стягнення заборгованості з боржника, апелянт зазначає, що звертав увагу суду першої інстанції на те, що про заочні рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про стягнення з боржника грошових коштів, зазначав як про такі, якими взагалі встановлено наявність заборгованості за кредитним договором та договором кредитної лінії, а не про конкретну суму такої заборгованості. При цьому, як стверджує апелянт, вказана в мотивувальній частині судового рішення описка щодо валюти кредиту спростовується, зокрема, наявними в матеріалах справи документами, а саме: розрахунком заборгованості, копією кредитного договору, а також нижченаведеними по тексту рішення сумами заборгованості по тілу кредиту, по відсоткам, по пені, штрафу, оскільки останні як вбачається вказані в валюті – гривня.
З приводу строків позовної давності скаржник відзначає, що Кодекс України з процедур банкрутства встановлює саме те, що кредитор може звернутись з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство лише після спливу строку виконання боржником зобов`язання та не встановлює будь-яких обмежень строку такого звернення.
На переконання апелянта, системний аналіз статей 1, 8, 34, 39 КУзПБ свідчить, що правовими підставами для відкриття провадження у справі про банкрутство є: наявність грошового зобов`язання боржника перед кредитором, строк виконання якого сплив на дату звернення кредитора до суду; відсутність між кредитором та боржником спору про право стосовно заявлених вимог; до підготовчого засідання суду вимоги кредитора (кредиторів) боржником у повному обсязі не задоволені.
За твердженням ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп”, боржником ані у відзиві на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство, ані в судовому засіданні не було повідомлено інформацію та/або надано доказів, зокрема, про те, що рішення судів, якими встановлено порушення МСОПП „Бедбойз” зобов`язань щодо виконання кредитних договорів та наявність заборгованості, були оскаржені, відсутність заборгованості за кредитними договорами або її погашення, наявність в іншому суді справи про визнання недійсним будь-якого з кредитних договорів. 
Отже, як вважає скаржник, порушення МСОПП „Бедбойз” зобов`язань щодо виконання кредитних договорів та наявність заборгованості за останніми встановлена рішеннями судів, що набрали законної сили та не потребують повторного доказування згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України, а нарахування відсотків на суми основного боргу передбачено положеннями кредитних договорів та узгоджується з нормами діючого законодавства та судовою практикою.
Апелянт також відзначає, що заочні рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про стягнення заборгованості з боржника за кредитними договорами не оскаржені, що підтверджує відсутність спору про право, зокрема в частині основної суми заборгованості, яка як вбачається з розрахунку заборгованості з кінця 2008 року не змінювалась, у той час як рішення судів постановлені в 2013 році. А тому, на переконання скаржника, навіть в разі якщо суд першої інстанції вважав, що між сторонами існує спір про спосіб і розмір нарахування процентів, останній не міг відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство з огляду на те, що основна сума заборгованості за кредитними договорами з кінця 2008 року є незмінною, а заочні судові рішення боржником оскаржені не були.
Крім того, на думку апелянта, порушення, допущені судом першої інстанції, при з`ясуванні та встановленні обставин, що мали значення для розгляду питання про відкриття провадження у справі про банкрутство призвели до залишення без розгляду заяви щодо призначення розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Лукашука В.В.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №916/375/21 за апеляційною скаргою ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.04.2021 та призначено справу до розгляду на 17.06.2021.
У судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.06.2021 було оголошено перерву до 07.07.2021.
06.07.2021 судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від боржника, разом із клопотанням про поновлення строку на його подання, в обґрунтування якого МСОПП „Бедбойз” зазначає, що не отримувало копію апеляційної скарги, а тому не мало можливості ознайомитись з матеріалами скарги та подати відзив у строк визначений судом. При цьому, боржник відзначає, що з апеляційною скаргою його представник ознайомився лише 01.07.2021.
Колегія суддів під час судового засідання від 07.07.2021 вирішила залишити наданий МСОПП „Бедбойз” відзив на апеляційну скаргу без розгляду з огляду на таке.
Згідно з приписами ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Так, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 встановлено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань, тощо до 07.06.2021.
Проте, відзив МСОПП „Бедбойз” надійшов до суду апеляційної інстанції 06.07.2021, тобто із пропуском строку встановленого судом.
За приписами ч.1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення 
В свою чергу ч. 2 ст. 119 ГПК України визначено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Відтак, чинне процесуальне законодавство не передбачає поновлення встановленого судом процесуального строку, такий строк може бути лише продовжений та за певних умов, а саме поданням заяви учасником справи поданою до закінчення цього строку. 
Однак, із заявою про продовження встановленого судом процесуального строку, зокрема на подання відзиву, МСОПП „Бедбойз” до суду не зверталося.
Колегія суддів за власної ініціативи також не вбачає підстав для продовження встановленого судом процесуального строку, з огляду на відсутність об`єктивних причин, які б свідчили про реальні перешкоди, що заважали учаснику справи подати пояснення у встановлений судом строк.
Так, наявними матеріалами справи підтверджується, що апеляційна скарга була надіслана за адресою місцезнаходження МСОПП „Бедбойз”, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме Одеська обл., місто Білгород-Дністровський, вул. Калініна, будинок 4, А (а.с. 119-120).
У зв`язку з відсутністю асигнувань на оплату послуг з відправки поштової кореспонденції Південно-західним апеляційним господарським судом зупинено поштову відправку судової кореспонденції, у зв`язку з чим копію ухвали суду від 17.05.2021 було надіслано учасникам справи, у тому числі й МСОПП „Бедбойз”, на електронні адреси, про наявність яких учасники справи повідомили у заявах про суті справи. 
Про відкриття апеляційного провадження по справи та призначення справи до розгляду на 17.06.2021 представника МСОПП „Бедбойз” адвоката Шепітко Г.І. також було повідомлено телефонограмою за телефоном, який зазначений останнім у заявах по суті справи (а.с. 129). 
14.06.2021 судом апеляційної інстанції отримано клопотання представника МСОПП „Бедбойз” адвоката Шепітко Г.І. про відкладення розгляду справи та ознайомлення з матеріалами справи. 
За приписами ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ст.43 ГПК України).
Як свідчить особистий підпис представника МСОПП „Бедбойз” на заяві від 14.06.2021, останній ознайомився з матеріалами справи лише 01.07.2021 (а.с. 131).
Отже, наданий боржником відзив на апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції залишив без розгляду як такий, що подано з порушенням встановленого судом процесуального строку.
Під час судового засідання від 07.07.2021 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні. 
Представник МСОПП „Бедбойз” надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Як вбачається з наявних матеріалів справи, ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп” звернулося до Господарського суду Одеської області з заявою в якій просило відкрити провадження у справі про банкрутство МСОПП „Бедбойз”, визнати грошові вимоги ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп” в розмірі 20  996  732,47 грн та включити їх до реєстру вимог кредиторів в наступній черговості: судовий збір в розмірі 22700 грн – перша черга, основний борг у розмірі 18  197  699,27 грн – четверта черга, позачергово – 2  776  333,20 грн, розпорядником майна боржника призначити арбітражного керуючого Лукашука Віталія Васильовича.
В обґрунтування даної заяви ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп” зазначило, що до нього на підставі договору про відступлення права вимоги перейшло право  грошової вимоги до боржника за кредитним договором №61/МК/2007-840 від 06.12.2007 та за договором кредитної лінії №005/МКЦ/2006-840 від 06.12.2007, які укладено між ПАТ „КБ „Надра” та МСОПП „Бедбойз” свої зобов`язання за якими боржник не виконав. 
У відзиві на заяву кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство боржник зазначив, що провадження про банкрутство МСОПП „Бедбойз” не може бути відкрито з урахуванням ч.6 ст.39 Кодексу України з процедур банкрутства у зв`язку з тим, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження. 
Приймаючи оскаржувану ухвалу місцевий господарський суд зазначив, що у відповідності до змісту заяви про відкриття провадження у справі та відзиву до неї, суд вбачає підстави наявності спору про право, який вимагає його вирішення між сторонами або у порядку позовного провадження.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке. 
Згідно з ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ).
Відповідно до статті 1 КУзПБ неплатоспроможність це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.
Грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.
Згідно з ч. 1 ст. 35 КУзПБ, у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті, залишення без руху або для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство господарський суд приймає заяву до розгляду, про що не пізніше п`яти днів з дня її надходження постановляє ухвалу.
В силу ч. 2 ст. 35 КУзПБ підготовче засідання суду проводиться не пізніше 14-ти днів з дня постановлення ухвали про прийняття заяви про відкриття провадження у справі, а за наявності поважних причин (здійснення сплати грошових зобов`язань кредиторам тощо) - не пізніше 20 днів.
У відповідності до ч. 1 ст. 39 ст. 35 КУзПБ перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи (ч. 2 ст. 39 ст. 35 КУзПБ).
Частиною 3 ст. 39 ст. 35 КУзПБ встановлено, що якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 39 ст. 35 КУзПБ за результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про відкриття провадження у справі або відмову у відкритті провадження у справі.
Таким чином, завдання підготовчого засідання господарського суду у справі про банкрутство полягає у перевірці обґрунтованості заяви кредитора або боржника щодо наявності ознак неплатоспроможності, а заяви боржника - також і загрози його неплатоспроможності. Крім того, господарський суд перевіряє правовий статус боржника та відсутність перешкод для порушення провадження у справі про банкрутство. Предметом підготовчого засідання є з`ясування наявності підстав, які надають кредитору чи боржнику можливість ініціювати порушення провадження у справі про банкрутство, тобто ознак загрози неплатоспроможності та виникнення обставин неплатоспроможності боржника. 
З системного аналізу зазначених норм слідує, що підставою для відкриття провадження у справі про банкрутство є неплатоспроможність боржника. 
Тобто, правовими підставами для відкриття провадження у справі про банкрутство є: наявність грошового зобов`язання боржника перед кредитором, строк виконання якого сплив на дату звернення кредитора до суду; відсутність між кредитором та боржником спору про право стосовно заявлених вимог; до підготовчого засідання суду вимоги кредитора (кредиторів) боржником у повному обсязі не задоволені. 
Отже, у разі встановлення на підставі поданих доказів будь-якої з наведених підстав, господарський суд зобов`язаний відмовити у відкритті провадження у справі з банкрутства.
Водночас, ч. 6 ст. 39 ст. 35 КУзПБ передбачено, що  господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, зокрема, вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.
Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо. 
Отже, встановлення судом у підготовчому засіданні наявності спору про право, характерного для справ позовного провадження, є однією із перешкод для відкриття провадження у справі про банкрутство. Разом з тим слід зазначити, що відсутність будь-яких заперечень боржника з приводу заявленої вимоги кредитора може свідчити про її визнання, а відтак і про відсутність між сторонами спору про право. 
Вирішуючи питання чи свідчить вимога кредитора (кредиторів) про наявність спору про право, слід враховувати наступне. 
Спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку. 
Спір про право може мати місце також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду. 
Таким чином, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. Здійснюючи розгляд спорів про право, суд встановлює наявність чи відсутність певних обставин (юридичних фактів). За відсутності цих елементів не може бути й спору про право. 
Отже, якщо у підготовчому засіданні буде з`ясовано, що між ініціюючим кредитором та боржником існують суперечки з приводу їх прав та обов`язків, що вочевидь ставить під сумнів вимогу кредитора, і їх вирішення можливе виключно шляхом встановлення об`єктивної істини, що, у свою чергу, покладає на суд обов`язок вжити всіх визначених законом заходів до всебічного, повного та об`єктивного з`ясування дійсних прав і обов`язків сторін, у тому числі із застосуванням інституту доказів і доказування, що притаманно саме для справ позовного провадження, господарський суд відмовляє у відкриті провадження у справі про банкрутство. 
При цьому законодавство не містить переліку будь-яких критеріїв для висновку про існування спору про право, тому в кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасників провадження на предмет існування спору. 
Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з приводу заявленої вимоги кредитора.
Правова позиція аналогічного змісту викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного суду у постановах від 13.08.2020 року у справі №910/4658/20, від 15.10.2020 року у справі №922/1174/20, від 16.09.2020 року справі № 911/593/20 від 25.11.2020 року у справі №910/5799/20.
Про існування спору про право може свідчити, наприклад, заперечення боржника щодо дійсності правочину (договору), який є підставою виникнення грошового зобов`язання, або обґрунтоване ствердження про його нікчемність в силу закону, у тому числі заперечення боржника проти правочину, за умовами якого до заявника - кредитора перейшло право вимоги (зокрема, договору про відступлення права вимоги) тощо. 
Проте, якщо нікчемний правочин є недійсним у силу закону і визнання його таким судом не вимагається, то спростування презумпції правомірності оспорюваного правочину є предметом дослідження виключно у справі позовного провадження. 
Також спір про право наявний у разі, коли боржник не погоджується із методикою (формулою) розрахунку заявленого боргу або взагалі висловлює незгоду з існуванням у нього заборгованості перед кредитором, стверджуючи про припинення зобов`язання зарахуванням тощо; заявляє про сплив позовної давності; заперечує настання строку виконання грошового зобов`язання з мотивів правомірності зупинення ним виконання свого обов`язку (частина третя статті 538 ЦК України) або з мотивів прострочення кредитора (стаття 613 ЦК України), доводить про припинення поруки тощо.
Встановлення наявності або відсутності наведених обставин переходить в площину доказування, що вочевидь свідчить про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.
Крім того, якщо в суді вже існує спір про право щодо розміру заборгованості за правочином, на якому ґрунтуються вимоги заявника - кредитора, то це є безумовною підставою для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство.
При цьому, у суду першої інстанції під час проведення підготовчого засідання у справі про банкрутство відсутня можливість вирішення такого спору про право, що в свою чергу пов`язано з особливостями позовного провадження, як то пред`явлення позову, можливості подання зустрічного позову, складу учасників справи у позовному провадженні, прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, а також диспозитивністю господарського судочинства тощо. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №910/4658/20, від 20.05.2021 у справі №924/1277/20.
Більш того, ч. 6 ст. 39 ст. 35 КУзПБ визначає підставою для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство той факт, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.
Тобто, вказана норма жодним чином не визначає підставою для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство існування рішень, які набрали законної сили, отже наявність остаточного рішення у такому спорі не є обов`язковою.
В даному випадку достатнім є сам факт наявності спору про право, результати вирішення якого можуть вплинути на заявлені кредиторами вимоги.
У підготовчому засіданні суд не вирішує спір по суті, а строк розгляду вимог кредиторів обмежується 14 днями.
У такому випадку, відсутність спору щодо заявлених ініціюючим кредитором грошових вимог може підтверджуватися або рішенням суду, що набрало законної сили, або визнанням боржником таких вимог.
Тобто, має бути фактична наявність боргу, який є безспірним або не оспорюється боржником, що встановлюється судом у підготовчому засіданні.
При наявності відзиву боржника, поданого в порядку ст. 36 Кодексу України з процедур банкрутства, на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство з запереченнями щодо кредиторських вимог ініціюючого кредитора, що не були предметом судового розгляду та щодо яких відсутнє судове рішення, з доданням доказів необґрунтованості вимог такого заявника (за наявності), господарський суд, на розгляді якого перебуває заява про відкриття провадження у справі про банкрутство, не розглядає спір по суті (спір щодо кредиторських вимог, які стали підставою для подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство), а на підставі положень ч. 6 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства відмовляє у відкритті провадження у справі, оскільки вимоги кредитора не є безспірними та свідчать про наявність спору про право.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 по справі №910/2522/20.
Звертаючись до суду першої інстанції з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство, ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп” зазначило, що ПАТ „КБ „Надра” на підставі договору про відступлення права вимоги від 31.07.2020 відступило ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп” своє право грошової вимоги, зокрема за кредитним договором №61/МК/2007-840 від 06.12.2007, який укладено між ПАТ „КБ „Надра” та МСОПП „Бедбойз”, заборгованість за яким станом на 31.07.2020 складає 334  186,49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.07.2020 еквівалентно сумі 9  254  058,35 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 203  128,14 доларів США (5  624  882,26 грн), заборгованість за процентами – 131  058,35 доларів США (3  629  176,09 грн).
Також, заявником зазначено, що відповідно до умов договору відступлення прав вимоги за кредитним договором до ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп” у повному обсязі перейшли усі пава за договорами, що забезпечують виконання зобов`язань боржника за кредитним договором, зокрема за договором іпотеки від 27.11.2006 у відповідності до умов якого узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 2  776  333,20 грн.
З огляду на наведене, ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп” вважає, що у відповідності до кредитного договору №61/МК/2007-840 від 06.12.2007 є забезпеченим кредитором на суму 2  776  333,20 грн та конкурсним кредитором на суму 6  477  725,15 грн.
До того ж, ПАТ „КБ „Надра” на підставі договору про відступлення права вимоги від 31.07.2020 відступило ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп” своє право грошової вимоги, за договором кредитної лінії №005/МКЦ/2006-840 від 06.12.2007, який укладено між ПАТ „КБ „Надра” та МСОПП „Бедбойз”, заборгованість за яким станом на 31.07.2020 складає 421  185,36 грн (11  663  170,16 грн), з яких заборгованість за тілом кредиту 150 000 доларів США (4  153 695 грн), заборгованість за процентами – 271  185,36 доларів США (7  509  475,16 грн).
Таким чином, ТОВ „ФК „Дніпрофінансгруп” вважає, що воно є конкурсним кредитором за вказаним договором кредитної лінії №005/МКЦ/2006-840 від 06.12.2007.
За твердженням заявника, його вимоги є безспірними, оскільки підтверджені судовими рішенням, а саме заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.04.2013 по справі №1505/6687/2012, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та МСОПП „Бедбойз” в солідарному порядку на користь ПАТ „КБ „Надра” заборгованість за кредитним договором №005/МКЦ/2006-840 від 24.11.2006 по поверненню кредиту, сплаті відсотків та пені в розмірі 1  996  214,21 грн та судові витрати, а також заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2013 по справі №495/2710/13-ц, яким стягнуто солідарно з МСОПП „Бедбойз” в особі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ „КБ „Надра” заборгованість за кредитним договором у сумі 3  826  130,20 грн та судові витрати. 
З урахуванням наведеного заявник зазначив, що розмір його грошових вимог до боржника станом на дату подання заяви складає: за кредитним договором №61/МК/2007-840 від 06.12.2007 – 334  186,49 дол США (9  279  189,17 грн), з яких заборгованість за тілом кредиту 203  128,14 доларів США (5  640  157,50 грн), заборгованість за процентами – 131  058,35 доларів США (3  639  031,67 грн), у тому числі забезпечені вимоги у розмірі 862  698,47 грн; за договором кредитної лінії №005/МКЦ/2006-840 від 06.12.2007 - 421  185,36 грн (11  694  843,30 грн), з яких заборгованість за тілом кредиту 150 000 доларів США (4  164 975 грн), заборгованість за процентами – 271  185,36 доларів США (7  529  868,30 грн).
Втім, у відзиві на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство боржник МСОПП „Бедбойз” зазначив, що категорично не погоджується із заявою кредитора, заперечує проти відкриття провадження у справі про банкрутство, оскільки заявлені вимоги свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.
Так, боржник вважає, що сума заборгованості за відсотками, що нараховані кредитором за договором кредитної лінії №005/МКЦ/2006-840 від 24.11.2006 та кредитним договором №61/МЛ/2007-840 від 06.12.2007 с неправомірними, оскільки право кредитора нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом було припинено.
Боржник зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості МСОПП „Бедбойз” перед ПАТ „КБ „Надра” за договором кредитної лінії №005/МКЦ/2006-840 від 24.11.2006 станом на 31.07.2020, що був наданий кредитором, нарахування відсотків здійснювалось включно до 30.07.2020. 
Втім, за твердженням боржника, ПАТ „КБ „Надра” 27.03.2009 було направлено МСОПП „Бедбойз” претензію №ОД/6-139 з вимогою погасити прострочену заборгованість перед банком. 
На переконання боржника, нарахування відсотків по договору кредитної лінії здійснювалось ще протягом 11 років з моменту пред`явлення до боржника вищевказаної вимоги, є порушенням норм законодавства та усталеної практики Верховного Суду.
Також, боржник наголошує, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №61/МЛ/2007-840 від 06.12.2007 станом на 31.07.2020, що був наданий кредитором, нарахування відсотків здійснювалось включно до 31.05.2013.
В той же час, як стверджує боржник, ПАТ „КБ „Надра” 19.02.2013 пред`явило МСОПП „Бедбойз”  досудову вимогу № 751 про дострокове погашення кредиту.
Отже, за твердженням боржника, нарахування відсотків по кредитному договору також у невідповідності до законодавства продовжилось й після пред`явлення вимоги до боржника.
Пославшись на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 та від 04.02.2020 по справі №912/1120/16 боржник зазначив, що вказані кредитором розміри заборгованостей боржника є неправомірними, необґрунтованими та, як результат, стягнення останніх з боржник не може бути визнано безспірним.
Боржник також зазначає, що кредитор в своїй заяві хоч й вказує про безспірність вимог посилаючись на заочні рішення суду про стягнення з МСОПП „Бедбойз” грошових коштів, проте в даних рішеннях суми заборгованості за договорами суттєво відрізняється від заявлених вимог кредитора і не можуть свідчити про відсутність спора про право.
Зокрема, як стверджує боржник, кредитор заявляє, що заборгованість, за кредитним договором №61/МЛ/2007-840 станом на 31.07.2020 складає 203  128,17 доларів США (тіло кредиту) та 131 058,35 доларів США (заборгованість за відсотками). В свою чергу, в заочному рішенні від 19.09.2013 по справі №495/2710/13-ц взагалі не йдеться про стягнення грошових коштів в іноземній валюті. Заявлена сума кредиту в рішенні становить 250  000 грн, далі за текстом рішення вказано заборгованість по тілу кредиту у розмірі 1  623  603,22 грн, а заборгованість по відсоткам 1  991  188,10 грн.
Щодо договору кредитної лінії №005/МКЦ/2006-840 боржник відзначає, що заявлена заборгованість складає 150 000,00 доларів США (тіло кредита) та 271 185,36 доларів США (заборгованість за відсотками). Однак, в заочному рішенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 квітня 2013 року у справі №1505/6687/2012 сума заборгованості за відсотками складає 40 544,39 доларів США, тобто менша від заявленої кредитором заборгованості в заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Відтак, на переконання боржника, дані заочні рішення не можуть підвереджувати безспірність заявлених вимог кредитора.
З урахуванням наведеного боржник вважає, що нарахована заборгованість по договору кредитної лінії №005/МКЦ/2006-840 та кредитного договору №61/МЛ/2007-840 є незаконною та не може підтверджуватись рішеннями, в яких вказано інші суми, а тому питання про їх стягнення є спірним, що виключає можливість відкриття провадження у справі про банкрутство. 
Наведене, на переконання колегії суддів свідчить про наявності підстав для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство МСОПП „Бедбойз” у відповідності до ч. 6 ст. 39 КУзПБ з огляду на відсутність судового рішення про стягнення з боржника відповідної заборгованості, а саме нарахованих процентів за кредитними договорами, заперечення боржника проти заявленого розміру боргу, а також твердження про сплив позовної давності щодо нарахованих ініціюючим кредитором процентів за кредитними договорами, отже грошові вимоги ініціюючого кредитора носять спірний характер. 
Таким чином, такі вимоги не підлягають розгляду на етапі відкриття провадження у справі про банкрутство, незалежно від того, якими документами вони підтверджуються, оскільки надані кредитором докази підлягають оцінці у позовному провадженні або в попередньому засіданні суду, коли формується пасив боржника.
Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство МСОПП „Бедбойз” з огляду на те, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи за апеляційною скаргою щодо права ініціюючого кредитора на нарахування процентів за кредитними договорами, порядку їх нарахування, тощо, оскільки як вже було зазначено вище, дане питання не підлягає вирішенню на стадії відкриття провадження у справі про банкрутство та, з огляду на наявність заперечень боржника, має бути вирішено в порядку позовного провадження. 
Також не приймаються колегією суддів, з огляду на їх необґрунтованість, доводи апелянта з приводу того, що суд першої інстанції не був позбавлений можливості відрити провадження та визнати заявлені ініціюючим кредитором грошові вимоги до боржника в тій частині, яка є безспірною, оскільки як вбачається з поданої заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, кредитор, серед іншого просив визнати грошові вимоги до боржника, включити їх до реєстру вимог кредиторів із визначенням черговості. До складу даних вимог включено також й ті, що свідчать про наявність спору про право. 
Однак, приписами КУзПБ  не передбачено право суду першої інстанції, на стадії відкриття провадження у справі про банкрутство, визначити лише частину заявлених ініціюючим кредитором вимог. Таким правом, місцевий господарський суд наділений лише під час проведення попереднього засідання, за результатами якого суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються: розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів (ст. 47 КУзПБ).
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на остаточний висновок суду. 
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 20.04.2021 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали без змін. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.04.2021 по справі №916/375/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 12.07.2021.

Головуючий суддя                                                            Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                Лавриненко Л.В.

Суддя                                                                                Мишкіна М.А.