П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 серпня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/12899/21	
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Стас Л.В.,
суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.
        розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Малого Підприємства « Волна» на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року по справі за позовом Малого підприємства «Волна» до Міністерства юстиції України, треті особи на стороні відповідача : Державне підприємство «Національні інформаційні системи», Товариство з обмеженою відповідальністю «Літо-Варе», про визнання протиправним та скасування наказу, - 
ВСТАНОВИВ:
         До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Малого підприємства «Волна» до Міністерства юстиції України, треті особи на стороні    відповідача: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», Товариство з обмеженою    відповідальністю «Літо-Варе», про визнання протиправним та скасування    наказу    №2483/5 від 13.07.2021 р. «Про задоволення скарги» від 27.05.2021 р. №43-Р, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.06.2021 р. за №20430-33-21.
        Разом з позовом було подано заяву    про вжиття заходів забезпечення позову шляхом :
заборони державним реєстраторам прав на нерухоме    майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам,     виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам (державним/приватним), іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, відповідно до    Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо речових прав на нерухоме, майно, право власності на яке зареєстроване на підставі рішень від 30.12.2020 р. №№    56031597,     56028415 прийнятих державним реєстратором Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області Брагарем Геннадієм Йосиповичем щодо їдальні, розташованої за адресою: Миколаївська обл., Березанський район, с. Коблеве, вул. Кишинівська, буд. 2и (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2263758448209); спального корпусу, розташованого за адресою: Миколаївська обл., Березанський район, с. Коблеве, вул. Кишинівська, буд.2з (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2263625548209).
     Заява позивача про вжиття заходів обґрунтована наступним. 
     На цей час у Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні відомості про речові права власності МП «Волна» на:
- приміщення спального корпусу, об`єкту житлової нерухомості загальною площею 576, 4 кв. м, розташований за адресою: Миколаївська обл., Березанський район, с. Коблеве, вул. Кишинівська, буд.2з (Одеська область, Комінтернівський район, Сичавська сільська рада, автодорога Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, 55 км., 1 "Б"), на території бази відпочинку  «Волна»;
- приміщення їдальні, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 555,5 кв. м., розташований за адресою: Миколаївська обл., Березанський район, с. Коблеве, вул. Кишинівська, буд. 2и  (Одеська область, - Комінтернівський район, Сичавська сільська рада,    автодорога Одеса-    Мелітололь-Новоазовськ, 55 км., 1), на території бази відпочинку «Волна».
      Представник позивача вважає, що    існує реальна загроза того, що ТОВ «Літо-Варе» на підставі оскаржуваного наказу звернеться до державних реєстраторів прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав з метою реєстрації скасуванні речових прав МП «Волна» на зазначені об`єкти нерухомості. У такому випадку право власності МП «Волна» буде вважатися припиненим.
      Захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, запобігти проведенню реєстраційних дій щодо скасування державної реєстрації МП «Волна» на зазначені об`єкти нерухомості можливо шляхом заборони іншим особам - державним реєстраторам вчиняти дії, що стосуються предмета спору - виконання оскаржуваного наказу.
     Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року – у задоволенні заяви    представника    позивача    про вжиття заходів забезпечення позову Малого підприємства «Волна» до Міністерства юстиції     України, треті особи на стороні    відповідача    : Державне підприємство «Національні інформаційні системи», Товариство з обмеженою    відповідальністю «Літо-Варе», про визнання протиправним та скасування    наказу    №2483/5 від 13.07.2021 р. «Про задоволення скарги» від 27.05.2021 р. №43-Р, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.06.2021 р. за №20430-33-21- відмовлено.
      В апеляційній скарзі, представник позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду від 23 липня 2021 року – скасувати, постановити нову ухвалу про забезпечення позову у наведений спосіб. Апеляційна скарга обґрунтована доводами, ідентичними тим, що викладені в заяві про забезпечення позову. 
       10 серпня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява представника  Малого підприємства «Волна» про уточнення прохальної частини апеляційної скарги, в якій позивач ставить питання про застосування іншого заходу забезпечення позову, а саме: зупинити дії наказу Міністерства юстиції     України №2483/5 від 13.07.2021 р. «Про задоволення скарги» від 27.05.2021 р. №43-Р., до винесення рішення по суті спору. 
    Відповідно до ч. 1 ст. 303 КАС України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень. 
     Колегія суддів не входить в обговорення та оцінку нових вимог апеляційної скарги, оскільки вони подані поза межами строку на апеляційне оскарження. 
     Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, який узгоджується з висновками суду першої інстанції.  
     У відзиві на апеляційну скаргу, третя особа – ТОВ «Літо-Варе», обґрунтовуючи  правомірність наказу     Міністерства юстиції України №2483/5 від 13.07.2021 р. «Про задоволення скарги», просило апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
    Крім того, третя особа - ТОВ «Літо-Варе», до суду апеляційної інстанції надало клопотання про закриття провадження у даній справі з підстав неналежності справи до адміністративної юрисдикції, зазначивши, що в даному випадку позовні вимоги заявлено з метою поновлення порушеного цивільного права позивача, який набув права власності внаслідок державної реєстрації цього майна, яке скасоване спірним наказом відповідача, що свідчить про існування невирішеного майнового спору у декількох осіб на вказане нерухоме майно. 
     Колегія суддів відмовляє в задоволенні цього клопотання, оскільки в провадженні апеляційного суду знаходиться розгляд процесуального питання щодо відмови в забезпеченні позову на підставі виділених матеріалів справи щодо ухвали суду від 23 липня 2021 року, які направив суд першої інстанції для розгляду апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не вбачає за можливе вирішити питання про закриття провадження у справі на даній стадії апеляційного провадження, оскільки будь – якого рішення по суті вирішення спору, судом першої інстанції не винесено. 
     Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
      Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, обставини правомірності чи неправомірності наказу    №2483/5 від 13.07.2021 р. «Про задоволення скарги» від 27.05.2021 р. №43-Р, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.06.2021 р. за №20430-33-21, може бути встановлено судом виключно в ході судового розгляду адміністративної справи по суті, при перевірці правомірності відповідного рішення    суб`єкта владних повноважень. Тобто, забезпечення позову у такий спосіб, без дослідження всіх обставин та доказів у справі на даній стадії, зумовить фактичне вирішення судом спору по суті, що не відповідає завданням правового інституту забезпечення позову.
     Колегія суддів погоджується з висновком суду з таких підстав. 
      Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями    150,    151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.
       Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті, визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.
       Положеннями    ст. 150 КАС України    передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.
       Згідно з пунктом 1 частини першої та частиною другою    статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
     Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
      Відтак, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії індивідуального акта.
      При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.
     За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.
      Із вищенаведеного випливає, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
     Тобто, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
      Колегією суддів встановлено, що в заяві про забезпечення адміністративного позову не наведено конкретних обґрунтувань порушення прав позивача із обов`язковим підтвердженням цього відповідними доказами, а також посилання на явну протиправність дій відповідача чи протиправність рішення, яка може бути встановлена лише під час розгляду справи по суті, що є безумовною підставою для відмови у застосуванні попереднього судового захисту у вигляді забезпечення позову.
     Отже, передумовою вжиття заходів забезпечення позову, є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також, врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
      Посилання заявника на ймовірну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушених прав, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь заявника по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства.
      У межах розгляду даної заяви, судом не може даватись оцінка правомірності/протиправності дій та рішень відповідача, оскільки встановлення очевидності ознак їх протиправності без розгляду справи по суті, є неприпустимим, адже саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи.
     Як вбачається з матеріалів справи, заява про забезпечення позову  була подана в рамках оскарження правомірності наказу Міністерства юстиції     України №2483/5 від 13.07.2021 р. «Про задоволення скарги» від 27.05.2021 р. №43-Р, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.06.2021 р. за №20430-33-21. Таким чином, доводи заявника щодо протиправності оскаржуваного наказу, будуть досліджуватися судом саме під час розгляду справи по суті.
       Таким чином, забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме    майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам,     виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам (державним/приватним), іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, відповідно до    Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо речових прав на нерухоме, майно, право власності на яке зареєстроване на підставі рішень від 30.12.2020 р. №№    56031597,     56028415 прийнятих державним реєстратором Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області Брагарем Геннадієм Йосиповичем щодо їдальні, розташованої за адресою: Миколаївська обл., Березанський район, с. Коблеве, вул. Кишинівська, буд. 2и (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2263758448209); спального корпусу, розташованого за адресою: Миколаївська обл., Березанський район, с. Коблеве, вул. Кишинівська, буд.2з (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2263625548209), які не є предметом оскарження, без наявності беззаперечних доказів протиправності таких дій, на думку колегії суддів, не ґрунтується на завданнях та принципах адміністративного судочинства, закріплених у    ст. 2 КАС України, а також не відповідає цілям та завданням інституту забезпечення адміністративного позову. 
    Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачем був обраний невірний спосіб захисту своїх прав шляхом забезпечення позову за допомогою заборони вчинення реєстраційних дій  щодо спірного майна. 
     У рішенні від 31 липня 2003 року у справі        "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. Разом з тим, за умови відсутності належних, допустимих та достатніх доказів настання події, яка спричинить порушення прав заявника, посилання на відсутність ефективного захисту його прав, є неспроможними.
      Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені        у заяві про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність законних та переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених    статтею 151 КАС України.
    За змістом частини першої    статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
     Керуючись ст..ст. 308, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331    Кодексу адміністративного судочинства України, суд – 
                                                           ПОСТАНОВИВ :
      Апеляційну скаргу представника Малого Підприємства « Волна» - залишити без задоволення. 
       Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року по справі за позовом Малого підприємства «Волна» до Міністерства юстиції України, треті особи на стороні відповідача :Державне підприємство «Національні інформаційні системи», Товариство з обмеженою відповідальністю «Літо-Варе», про визнання протиправним та скасування наказу -  залишити без змін. 
      Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. 
Дата складення повного судового рішення 12.08.2021р.   

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.