справа № 754/14794/16-ц
головуючий у суді І інстанції Панченко О.М.
провадження № 22-ц/824/9785/21
 
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         27 липня 2021 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про вселення,

В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про вселення.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Однак, в порушення прав позивача відповідачі продовжують там проживати, користуватися квартирою, використовувати житло як місце зберігання свого майна.
З урахуванням уточненої позовної заяви, просив суд вселити його до спірної квартири. 
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 у задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, але не надав жодної належної правової оцінки тому факту, що всі без виключення відповідачі зареєстровані і фактично проживають у належній позивачу квартирі і всіляко перешкоджають йому у вселенні до цього приміщення.
Зазначає, що матеріали справи містять докази про отримання судової кореспонденції відповідачами за адресою належною позивачу квартирі, що свідчить про їхнє фактичне проживання у вказаному помешканні.
Наголошує на тому, що матеріалами справи підтверджено, але не було належним чином досліджено районним судом, що відповідач ОСОБА_2 не тільки заперечувала проти вселення ОСОБА_1 до належної йому на праві власності квартири, але і взагалі оспорювала рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру.
Вказує, що втративши 13 жовтня 2016 року право власності на квартиру і відповідні правомочності щодо користування нею, відповідачі вже на протязі майже п`яти років все одно зареєстровані і безпідставно проживають у належній позивачу квартирі, не надають йому доступ до належної йому нерухомості і не збираються його впускати до приміщення.
Також вказує, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що факт набуття позивачем права власності на майно не означає автоматичне і добровільне звільнення цього помешкання від колишніх мешканців.
12 липня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката        Масленнікової Т.М., в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження порушення його прав з боку відповідачів.
Також зазначає, що позивачем не було дотримано встановленого чинним законодавством порядку для вчинення дій щодо позбавлення особи права користування нерухомим майном.
Звертає увагу суду, що позивач не звертався до відповідачів з письмовою вимогою про звільнення квартири або про усунення перешкод у користуванні, отже, твердження позивача про вчинення з боку відповідачів перешкод у розпорядженні майном є необґрунтованим та безпідставним.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Масленнікова Т.М. просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені шляхом направлення судової повістки на їх електронні та поштові адреси (Т. 2, а.с. 123).
Відповідно до ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неявка інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового розгляду не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення враховуючи наступне.
Судом встановлено, що 23 лютого 2012року  ОСОБА_5 уклав з  ОСОБА_2  іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 331, відповідно до якого ОСОБА_2 передала в іпотеку  ОСОБА_6 , належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1  в забезпечення виконання зобов`язання за договором позики.
            23 травня 2016року  ОСОБА_5  уклав із ОСОБА_1 договір про відступлення права за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 692, за яким  ОСОБА_5  передав, а ОСОБА_1 прийняв всі права та обов'язки за іпотечним договором, укладеним ОСОБА_5  з ОСОБА_2 . 
            Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 13 жовтня 2016 року приватний нотаріус КМНО Стрельченко О.В. здійснила реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , власником якої була ОСОБА_2 за ОСОБА_1 .
           До 13 жовтня 2016 року власником даної квартири була ОСОБА_2 .
Відмовляючи у задоволенні позову про вселення позивача, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні квартирою, яка йому належить на праві власності.
           Суд апеляційної інстанції в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ч.1 ст. 319, ч.1 ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
При вирішенні позову, суд має з`ясувати чи порушене відповідачем право позивача і чи підлягає воно захисту в обраний позивачем спосіб.
Звернувшись з даним позовом до суду, ОСОБА_1 зазначав, що відповідачі чинять йому перешкоди у вселенні до належної йому на праві власності квартири.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Звернувшись з даним позовом, ОСОБА_1 будь-яких доказів, на підставі яких суд міг би встановити наявність перешкод з боку відповідачів у його вселенні до квартири   АДРЕСА_1 , не надав та на наявність таких не вказав, унаслідок чого відсутні правові підстави вважати, що права ОСОБА_1 порушені відповідачами.
Тому, висновок суд першої інстанції про недоведеність порушеного права позивача є правильними.
До суду також не надані докази намірів ОСОБА_1 вселитись у належне йому житло.
Вимог про виселення відповідачів із спірного житла позивач не заявив.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 365, 367,369,375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,
 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                     Т.О. Писана
 
Судді                                                                                  К.П. Приходько
 
                                                                                            С.О. Журба