П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/2147/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гнап Д.Д.   
Суддя-доповідач -  Франовська К.С.   
22 липня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Франовської К.С. 
суддів:  Боровицького О. А.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 10.12.2020 №968020184795 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по інвалідності, розрахованої відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди з 19.05.1977 року по 28.05.1979 року - проходження військової служби в Радянській Армії та з 04.07.2001 року по 01.12.2020 року - службу в органах місцевого самоврядування на посаді секретаря Віньковецької селищної ради;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 08.12.2020 року в розмірі 60% суми заробітної плати, зазначеної в довідках від 07.12.2020 року №3464 та від 07.12.2020 року №3468, виданих Віньковецькою селищною радою;
- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надати звіт про виконання судового рішення.
Позов мотивований тим, що відповідачем всупереч вимогам ст. 37 Закону України «Про державну службу» відмовлено у переведенні його з пенсії по інвалідності, призначеної за Законом «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком за нормами Закону України "Про державну службу" через відсутність стажу на відповідних посадах державної служби. На думку позивача, відповідачем протиправно не зараховано до стажу роботи на державній службі період проходження військової служби в Радянській Армії з 19.05.1977 по 28.05.1979 та служби  в органах місцевого самоврядування на посаді секретаря Віньковецької селищної ради з 04.07.2001 по 01.12.2020, а тому відмова відповідача перевести його на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» є протиправною та такою, що не відповідає чинному законодавству.  
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 10.12.2020 №968020184795 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по інвалідності, розрахованої відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди з 19.05.1977 року по 28.05.1979 року - проходження військової служби в Радянській Армії та з 04.07.2001 року по 01.12.2020 року - службу в органах місцевого самоврядування на посаді секретаря Віньковецької селищної ради.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 08.12.2020 року в розмірі 60% суми заробітної плати, зазначеної в довідках від 07.12.2020 року №3464 та від 07.12.2020 року №3468, виданих Віньковецькою селищною радою.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи (загальне захворювання) відповідно до акту огляду медико-соціальної експертної комісії АВ №0354003 від 11.07.2014.
Позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, він продовжував працювати на державній службі.
08.12.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком державного службовця відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723.
Листом від 15.02.2021 №2200-0304-8/8946 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача, що рішенням №968020184795 йому відмовлено у задоволенні заяви, оскільки право на призначення пенсії відповідно до Закону України від 10.12.2015 № 899 «Про державну службу» він набуде після досягнення пенсійного віку. Вказали, що до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби не зараховано період роботи на посадах в органах в органах місцевого самоврядування та період проходження військової служби.
Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернулася в суд з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 19 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
З 01.06.2015 року відповідно до розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213 від 02.03.2015 року скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначено відповідно до Закону України "Про державну службу".
01 травня 2016 року набув чинності Закон № 889-VIII від 10 грудня 2015 року, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців.
Відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.
Відповідно до п. 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII втратив чинність Закон № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Пунктами 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, згідно з якою таке право мають чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Згідно з п.12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто Прикінцевими та перехідними положеннями Нового Закону передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, слід визнати, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Попереднього Закону і Прикінцевих та перехідних положень Нового Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Виходячи з наведеного, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі № 687/545/17.
Згідно з ч. 1 ст. 10, ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
З огляду на те, що, відповідно до викладених норм, вибір пенсії є виключним правом пенсіонера, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивач має право на переведення на обраний ним вид пенсії, а тому відмова відповідача у такому переведенні є протиправною.
Враховуючи наведене, твердження відповідача щодо неможливості призначення позивачу пенсії з підстав, зазначених у п.3 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622, є помилковими з наступних міркувань.
Як вбачається зі змісту Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 він регулює питання саме призначення пенсії за віком особам, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII Про державну службу:
мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;
займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
Тому, у п.3 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 визначено, що право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII Про державну службу не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають:
чоловіки, які досягли віку 62 роки. До досягнення зазначеного віку право на призначення пенсії мають чоловіки  1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

61 рік - які народилися по 31 грудня 1954 р.;
61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 р. по 31 грудня 1955 р.;
жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, позивач має стаж державної служби, передбачений пунктом 2 цього Порядку, пенсія за віком згідно ст. 37 Закону № 3723-XII йому не призначалась, а тому враховуючи положення ч. 1 ст. 10, ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV, він має право на перехід з одного виду пенсії на інший - з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, оскільки право на такий вид пенсії ним не реалізовано.
За умови тлумачення приписів п.3 Порядку у розумінні відповідача, позивач, втративши право на отримання пенсії по інвалідності, не матиме права на отримання пенсії за віком на підставі Закону № 889 за жодних умов.
З матеріалів справи вбачається, що позивач згідно копії пенсійного посвідчення від отримує пенсію по інвалідності (2 група заг. захворювання) відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Із заявою від 0812.2020 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Хмельницькій області про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком за нормами  Закону України «Про державну службу».
На момент звернення із зазначеною заявою позивачу виповнилося 62 повних роки, відтак станом на момент звернення позивач мала необхідний вік, передбачений  статтею 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.
Також позивач має достатній загальний страховий стаж (понад 35 років) для переведення з пенсії по інвалідності на пенсію відповідно до  Закону України «Про державну службу», що  відповідачем не заперечується.
В частині періодів роботи позивача, які підлягають зарахуванню до стажу державної служби, колегія суддів зазначає, що статтею 46 Закону України «Про державну службу» № 889-VII  визначені особливості стажу державної служби, а саме - у частині другій зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок №283), цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Надалі була затверджена з 25.03.2016 постанова № 229 Кабінету Міністрів України та новий Порядок обчислення стажу державної служби, проте положення Порядку №283 були чинними на час здобуття позивачем стажу державної служби, тому мають враховуватися у даних спірних правовідносинах.
При цьому, Порядок № 229 у пункті 6 містить аналогічну норму, як і в пункті 8  розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» № 889-VIII про те, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Тобто, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 здійснюється відповідно до Порядку № 283.
Згідно пункту 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 229, до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених  Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Позивач у період з 04.07.2001 року по 01.12.2020 року, що включає момент набуття чинності  Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, працював на посаді секретаря в органі місцевого самоврядування - в Віньковецькій селищній раді, що підтверджується копією трудової книжки, а 22.08.2001 року позивач прийняв Присягу посадової особи місцевого самоврядування і 15.02.2005 йому присвоєно 10 ранг посадової особи місцевого самоврядування.
Враховуючи аналіз зазначених вище правових норм обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. При цьому, до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених  Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Станом на момент набрання чинності  Закону України «Про державну службу» № 889- VIII  - станом на 01.05.2016, у позивача був наявний стаж держслужби понад 10 років. Тобто, на позивача поширюється дія пункту 10 Прикінцевих і  перехідних положень вказаного Закону.
Таким чином, період роботи позивача на посадах посадової особи місцевого самоврядування з 04.07.2001 по 01.12.2020 в Віньковецькій селищній раді підлягає зарахуванню до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком відповідно до  статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІ1.
До стажу державної служби позивачу також  не зараховано період з 19.05.1977 по 28.05.1979 - проходження строкової служби в лавах Радянської Армії, оскільки постановою КМУ від 25.03.2016 №229 не передбачено зарахування до стажу державної служби періоду проходження строкової військової служби.
Для призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону № 3723-ХІІ стаж державної служби обраховується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення стажу державної служби" від 03 травня 1994 року № 283 (надалі - Порядок №283).
Відповідно до абз. 5 п. 3 Порядку №283 до стажу державної служби включається також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.
Крім того, згідно з абзацом 2 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 N 2011-XII  час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
В розумінні ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до статей 29,61 Конституції Української РСР від 20.04.1978 року з метою захисту соціалістичних завоювань, мирної праці радянського народу, суверенітету і територіальної цілісності держави створено Збройні Сили СРСР і встановлено загальний військовий обов`язок.
З 1991 року з набуттям незалежності України та прийняттям відповідного українського законодавства, відповідні правові інститути були реформовані в елементи забезпечення суверенітету незалежної України Збройні Сили України та загальний військовий обов`язок громадян України (згідно зі змінами до Конституції України Законом № 2480-12 від 19.06.1992 та у подальшому ст.ст. 17,65 Конституції України від 28.06.1996).
Як вбачається з копії трудової книжки позивача, військового квитка позивач з 19.05.1977 року по 28.05.1979 року проходив службу в Радянській Армії. (а.с.16-17)
Отже, проходження позивачем військової служби у лавах Збройних Сил СРСР та в Збройних Силах України є тотожними за своєю природою видом суспільної діяльності (державною службою особливого характеру на користь держави, правонаступництво за якою проголосила Україна) та тягне аналогічні правові наслідки.
З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що період перебування позивача на строковій військовій службі з 19.05.1977 року по 28.05.1979 року, підлягає зарахуванню до стажу державної служби.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 735/939/17 від 15 грудня 2020 року.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 , має необхідний страховий стаж понад 35 років, стаж на посаді державної служби понад 20 років, 01.02.2020 року досягнув пенсійного віку 62 роки, а відтак, набув право  на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" №3723-XII.
Згідно з частиною 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України     при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Справа, яка розглядається є типовою та за всіма ознаками, відповідає зразковій справі №Пз/9901/23/18 за позовом ОСОБА_2 до Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, а тому суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в рішенні від 13.02.2019.
Так, у рішенні Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 зроблено правові висновки про необґрунтованість доводів відповідача, щодо визначення законодавцем правил, які підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 01 травня 2016 року, а саме застосування у сукупності норм, визначених пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" №889-VIII, і норм, передбачених частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII, відповідно до яких умовами для призначення пенсії державного службовця є: вік (у даному випадку 60 років), стаж державного службовця і страховий стаж.
Зазначив, що Закон України "Про державну службу" не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, відповідачем не спростована, а позивачем доведена наявність підстав для переведення позивача на пенсію по інвалідності за нормами Закону України "Про державну службу".
Колегія суддів звертає увагу на те, що за наявності у особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє останній після призначення пенсії, перейти з одного виду пенсії на інший, або звернутись органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за іншим законом.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно дост.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі   22 липня 2021 року.

Головуючий	 	 	Франовська К.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Матохнюк Д.Б.