ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/4519/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 липня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Єгорової Н.М. та Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області (далі - відповідач) скасувати суми недоїмки, штрафних санкцій і пені з єдиного внеску у розмірі 12938,81 грн.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року позов було задоволено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції було зроблено хибний висновок стосовно того, що відповідачем не надано доказів отримання позивачем прибутку від його діяльності за період з 01.01.2017 по 03.06.2020, оскільки такі докази були подані. Що підтверджує правомірність прийняття спірних вимог.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, позивачем до відповідача подана заява про списання сум заборгованості у зв`язку з прийняттям змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Листом від 24.09.2020 Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області відмовив у списанні суми недоїмки, штрафних санкцій і пені з єдиного внеску на підставі того, що у четвертому кварталі 2018 р. та першому кварталі 2019 р. отримано дохід (прибуток) як самозайнятою особою.
Вважаючи вказані вимоги протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулася з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Приписами пункту 2 частини 1 статті 7 Закону встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
За приписами частини 8 статті 9 Закону України № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Частиною дванадцятою статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Отже, єдиний соціальний внесок повинні сплачувати, зокрема фізичні особи-підприємці.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 25 Закону, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що фізична особа-підприємець сплачує єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вона була платником такого, незалежно від отримання доходу.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 мав статус фізичної особи-підприємця з 21.06.2018 по 17.07.2020.
Враховуючи вищевикладене, позивач, як фізична особа з діючим статусом фізичної особи-підприємця станом на момент винесення спірних вимог, мав обов`язок сплачувати єдиний внесок із розміру мінімального страхового внеску.
Будь-яких доводів чи доказів сплати на користь позивача єдиного внеску в іншому порядку (зокрема роботодавцем чи в якості самозайнятої особи, тощо) матеріали справи не містять, а позивачем до суду не надано.
У зв`язку з несплатою позивачем суми недоїмки, відповідачем було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 року № Ф-2956-17 на суму 11742,89 грн. в тому числі недоїмка - 6848,73 грн., штраф - 464,94 грн., пеня - 4429,22 грн.; та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.05.2019 року № Ф-2956-17 на суму недоїмки - 1195,92 грн.
Як стверджує позивач у позовній заяві, ним було подано до відповідача заяву про списання вищезазначених сум у зв`язку з прийняттям змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Як вбачається з матеріалів справи, у відповідь на вказане звернення позивача відповідачем було відмовлено у списанні вищевказаних сум боргу, з огляду на те, що позивачем у четвертому кварталі 2018 та першому кварталі 2019 було отримано дохід (прибуток) як самозайнятою особою.
З приводу вказаного колегія суддів зазначає наступне.
За правилами п. 9-15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", який внесений Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" від 13 травня 2020 року № 592-ІХ, підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників", а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників": а) платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини друго77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний порядок можливо застосувати до платника податків за умови відсутності доходів у платника податків, та подачі останнім до 31.08.2020 державному реєстратору заяви про припинення підприємницької діяльності, та заяви податковому органу в порядку передбаченому пунктом 5 розділу І вказаного Закону N 592, про прийняття податковим органом рішення про списання суми заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску з 01.01.2017 по 03.06.2020, а також - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 01.01.2017 до 03.06.2020. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше (пункт 9-15 Закону).
Після набрання чинності Законом України №592, позивачем подано до податкового органу за основним місцем обліку заяву про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини 2 статті 6 Закону №2464.
Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що позивачем дотримано термін 90 календарних днів з 03 червня 2020 року, передбачений пунктом 9-15 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" від 13 травня 2020 року №592-ІХ для подання заяви про списання несплаченої суми недоїмки.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем додано до відзиву на позов відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, відповідно до яких в 4 кварталі 2018 року та 1 кварталі 2019 року ФОП ОСОБА_1 мав взаємовідносини з суб`єктами господарювання, за що останніми було нараховано та сплачено ОСОБА_1 дохід, а також відображено в податковій звітності 1-ДФ за ознакою доходу « 157» (дохід, виплачений самозайнятій особі).
Так, в 4 кварталі 2018 року Чернігівським обласним художнім музеєм ім. Григорія Галагана виплачено дохід в розмірі 8500,00 грн.;
В 4 кварталі 2018 року ОККВП «Чернігівський обласний філармонійний центр фестивалів» виплачено дохід в розмірі 3000,00 грн.;
В 1 кварталі 2019 року Чернігівським обласним художнім музеєм ім. Григорія Галагана виплачено дохід в розмірі 15800,00 грн.;
В 1 кварталі 2019 року ПП «Реаль» виплачено дохід в розмірі 2200,00 грн.
Таким чином, враховуючи надані відповідачем докази отримання позивачем прибутку у 4 кварталі 2018 та 1 кварталі 2019 колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем цілком обґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 про списання суми боргу зі сплати недоїмки.
Разом з тим, твердження суду першої інстанції про те, що докази отримання позивачем доходу (прибутку) від його діяльності за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року в матеріалах справи відсутні та відповідачем до суду не надані, не відповідають дійсності, що свідчить про не встановлення обставин справи, що в результаті призвело до неправильного її вирішення.
Так, дослідивши надані відповідачем докази, колегія судді дійшла висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність та обґрунтованість винесеної ним оскаржуваної податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску Чернігівського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області м. Чернігів від 20.05.2019 року № Ф-2956-17.
Крім того, аналізуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу колегія суддів зауважує наступне.
Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція № 449), розділ VI якої регулює порядок стягнення заборгованості з платників.
Так, відповідно до п. 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.
У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (пункт 2 розділу VI Інструкції № 449).
Згідно із пунктом 3 розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи) (пункт 4 розділу VI Інструкції № 449).
Таким чином, обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, а й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу, що спростовує доводи позивача викладені у відзиві на апеляційну скаргу про непроведення відповідачем камеральної перевірки.
Щодо інших доводів апелянта, то колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
З урахуванням наведеного, а також зважаючи на наявність у відповідача правових підстав для прийняття оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки), колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, що безпідставно не було враховано судом першої інстанції.
Відтак, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні, прийнятому з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за неповного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року скасувати та ухвалити постанову якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: