У х в а л а  
 
12 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 335/8527/20
 
провадження № 61-10135ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 25 травня 2021 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», про видачу дубліката виконавчого документа,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (далі - ТОВ «Укрдебт Плюс») звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого документа у цивільній справі № 2-624/2010 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором, заінтересована особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), боржник - ОСОБА_1 .
На обґрунтування поданої заяви про видачу дубліката виконавчого документа зазначали, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2010 року, позов відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі - ВАТ «Кредитпромбанк») задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 715 399 грн. 75 коп., відсотки за користування кредитом у розмірі 531 391 грн 16 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат. Решта позовних вимог залишено без задоволення.
Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2010 року, апеляційну скаргу ВАТ «Кредитпромбанк» задоволено. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2010 року змінено, скасувавши його в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені та штрафу й ухвалено в цій частині нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Кредитпромбанк» пеню у розмірі 53 604 грн та штраф у розмірі 141 474 грн 86 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2018 року, задоволено заяву публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»). Замінено стягувача у виконавчому провадженні № 51543279, відкритому на підставі виконавчого листа від 17 лютого 2011 року № 2-624/2010, що видано Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя у цивільній справі № 2-624/2010 з ВАТ «Кредитпромбанк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк».
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2020 року, заяву ТОВ «Укрдебт Плюс» про зміну стягувача у виконавчому провадженні задоволено. Замінено стягувача у виконавчому провадженні, відкритого на підставі виконавчого листа від 17 лютого 2011 року № 2-624/2010, що видано Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя у цивільній справі № 2-624/2010 з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Укрдебт Плюс», у зв`язку з переходом до ТОВ «Укрдебт Плюс» прав кредитора, відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги № 2082/К.
01 липня 2020 року старшим державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Дорошенко А. О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. 
Супровідним листом від 01 липня 2020 року зазначений виконавчий лист було направлено на адресу ПАТ « Дельта Банк». 
Листом від 06 серпня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» повідомило, що не отримувало оригінал постанови про повернення виконавчого документу та оригінал виконавчого листа щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 .
 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2021 року у задоволенні заяви ТОВ «Укрдебт Плюс» про видачу дубліката виконавчого листа відмовлено.
 
Постанову Запорізького апеляційного суду від 25 травня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Укрдебт Плюс» задоволено. Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2021 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким заяву ТОВ «Укрдебт Плюс» про видачу дублікату виконавчого листа задоволено.
 
У червні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, що надійшла 22 червня 2021 року, в якій заявник просить оскаржуване судове рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм процесуального права й передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Згідно з вимогами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
З касаційної скарги вбачається, що оскаржується судове рішення щодо відмови у видачі дублікатів виконавчих листів, яке відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України може бути оскаржено у касаційному порядку.
 
Разом з тим, зі змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, тексту оскаржуваного судового рішення, убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності судового рішення.
 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
На час звернення заявника до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року.
 
Частинами четвертою та п`ятою статті 12 Закон України «Про виконавче провадження» визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
 
Таким чином правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що на час вирішення відповідного клопотання стягувача про видачу дубліката виконавчого листа строк його пред`явлення до виконання не закінчився, оскільки строки пред`явлення виконавчого документа до виконання були перервані. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку розпочинається наново. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.
 
Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зазначила, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах установленого для пред`явлення його до виконання   строку.  Натомість,  коли  строк  для  пред`явлення  виконавчого 
документа до виконання сплив, й суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
 
Судом апеляційної інстанції установлено, що супровідним листом від 01 липня 2020 року зазначений виконавчий лист виконавчою службою було направлено на адресу ПАТ «Дельта Банк». На підтвердження направлення поштової кореспонденції на адресу ПАТ «Дельта Банк» до матеріалів справи приєднано копію пакету поштових відправлень простої кореспонденції від 01 липня 2020 року.
 
Таким чином, правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу є  квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, що таких доказів матеріали справи не містять.
 
Крім того, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції, що на момент повернення виконавчою службою виконавчого листа ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2018 року стягувача ПАТ  «Дельта Банк» було замінено на його правонаступника ТОВ «Укрдебет Плюс», тому й постанова про повернення виконавчого документа і виконавчий лист підлягали направленню не ПАТ «Дельта Банк», а його правонаступнику ТОВ «Укрдебет Плюс».
 
Отже, враховуючи приписи підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, відповідно до яких дублікат виконавчого листа може бути видано лише у разі звернення з відповідною заявою в межах строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, відтак доводи касаційної скарги, що судом апеляційної інстанції не досліджено питання подання заявником доказів на підтвердження втрати виконавчого провадження, що, як на думку заявника, стало наслідком постановлення незаконного судового рішення, не приймаються судом до уваги, оскільки є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи й вимогам закону.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної  інстанцій не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а  направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, доданих до неї матеріалів та оскаржуваного судового рішень убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою. Правильне застосовування норм ЦПК України є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.
 
Керуючись частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394, підпунктом 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 25 травня 2021 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», про видачу дубліката виконавчого документа відмовити.
 
Копію ухвали разом з доданими до скарг матеріалами направити особам, які подали касаційні скарги.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                        О. М. Осіян

                                                                                                               О. В. Білоконь

                                                                                                              Н. Ю. Сакара